.- 25 



lychromních, na př. u Car. monilis a plemenech jeho jako: 

 consitiis, Scheidleri, Preysslerť, Helleri, Kollari a j. často se vy- 

 škytá, že jsou v jednom okoh' barvy kovové pravidlem, nekovové 

 za to vzácnou výjimkou, v jiném pak zcela naopak. Co jest tudíž 

 v onom okoh' normou, je v tomto aberrací, a co tam aberrací. 

 jest zde pravidlem. O tom měl arci před několika desítiletími 

 málokdo tušení ; dnešního dne ale na tom státi nemá smyslu. 

 Ani slon bílý cd východu, byť i za svatého prohlášený, neni nic 

 jiného nežli slon druhu svého v systému vědeckém, jako bělouš 

 arabský nic jiného nežli arabský vraník. 



Co se týká variet a aberrací založených jmenovilě na skul- 

 ptuře krovečné, není pochybnosti, že spočívá postava, forma 

 též i na ni ; mylné však bylo i jest, že by skulptura tato sama 

 a jediná rozhodovala o tom, palří-li některý tvor střevlíci k druhu 

 nebo ku plemenu tomu či onomu. Tak bývá na př. skulptura 

 Car. Ullrichi Germ. a cancellatus 111. tou měrou stejná, že se 

 již zmýlil i mnohý koleopterolcg a spletl si druh s druhem; 

 oko bystřejší je však rozezná okamžitě. Cím že ? Celou posta- 

 vou všeobecnou. Takové jest to i s plemeny druhu jednoho. 

 Skulptura krovek, v mnohých krajích ustálená, stejná, tudíž spo- 

 lehlivá, bývá v některých však dokonce vrtkavá, nápadně od- 

 rodná, odbočná, proto velmi mylná. Několik takých odrodilců ze 

 sta si vybrati a vyšinouti je na varietní neb aberrační podstavec, 

 není výzkumem, ani prací systematicko-vědeckou, to dovede 

 kde kdo. Koleopterologovi všalc třeba pátrati po srovnalo- 

 stech, po souměrnostech, souhlasnostech alespoň 

 veliké větš'ny kusů jednoho a tohotéž plemena z jednoho kraje 

 nebo z druhého, nikoliv po nahodilostech, po rozmarech, po 

 hříčkách přírodních zde onde se naskytujících. 



Tolik co do systematiky, soustavnosti. 



Panuje ale téměř po celém světě koleopterském ještě dosud, 

 abychom neřekli pověra, alespoň bludný náhled o tak zvaných 

 formách »kmenných, původních, základních, typíckých^<, něme- 

 cky »Stammform, Grundform«, nedávno přímo i »Stammart« (?!}, 

 »typische Form« označených. Málokdo ví, co to vlastně zna- 

 mená, kterak se to vyvinulo historicky, ostřeji že po všech těch 

 výrazech neni nic. Badatelově, spisovatelé nejstarší, od nichž 

 pochází ještě z XVIII. století mnoho popisů i jmen, neměli ani 

 tušení o plemenech, domnívali se, že jest druh, kterýžto právě 

 popisovali a jmenovali, všude stejný; mno2Í na př. dlouho nn' 



