70 



strunek, ku kterým se strany vede nerv, končící ve strunce pa- 

 ličkou, uzavřenou čípkem. Nejjednodušší tvar takového chordo- 

 toníilního organu podává obr. 2. (dle G r a b e r a), znázorňující 

 chordotonalní organ larvy Corethry. 



Obr. 2. Ze spodní stran\' segnienai larvy Co- 



retlny, .^r ganglium, z něhož vedou nerv_v, jeden 



k chordotonalnínni ústroji {ch), v němž u i leží 



lesklé tvčinkv: 5 sval. 



Graber rozeznává několik tvarů chordotonalních organu 

 a sice organy s jednou tyčinkou, s dvěma, třemi a mnoha ty- 

 činkami, a dle polohy v těle organy v tykadlech, makadlech, 

 v trupu, v nohách, v křídlech, v kyvadélcích hmyzu dvojkřídlého, 

 organy, do nichž ústí nerv se strany a do nichž ústí na jednom 

 konci organu atd. 



Na důkaz, že tyto organy jsou sluchové, uvádí Graber 

 následující. Typické chordotonalní organy jsou napjaty vždycky 

 mezi dvěma takovými místy krytu těla, která jsou poměrně ne- 

 pohyblivě spolu spojena, tak že se jejich napjetí při pohybech 

 těla nemění; zvláště jsou vždycky' oběma konci připevněny v témž 

 segmentu těla. Neproměnlivé napjetí jejich má Graber za 

 nutné, aby mohly na zvuky na ně narážející reagovati. 



Chordotonalní organy jsou za druhé pravidlem blízko po- 

 vrchu těla a vůbec na takových místech, která jsou chráněna 

 před pohyby útrob (svalů, zažívací dutiny a p.). 



Způsob, jakým tyto ústroje na zvuk reagují, jest dle G ra- 

 be ra podobný, jako u sluchových ústrojů kobylky. Zvukem 

 otřásá se chitin na povrchu těla, otřesy ty přenášejí se na strunku, 

 specificky těžší tyčinka v ní ležící nechvěje se stejnoměrně se 

 strunkou a otřásajíc se, dráždí v ní končící nerv. 



