I soudím, že chordotonalní organy jsou hlavně ústroje pro 

 registrování pohybů svalových, a z této jejich funkce že se vyšší 

 differenciací rozvíjí u hmyzu smysl pro otřesy, tedy jakýs takýs 

 sluch. Ze skutečně tyto organy to jsou, které na otřesy reagují, 

 viděti jest z těchto dat : v nejdokonalejší své formě, v holeni 

 kobylky jsou to patrně ústroje otřesy (husté zvuky) registrující; 

 ale všechny, i nejelementárnější chordotonalní organy, v tom se 

 s těmito ústroji kobylky shodují, že mají podstatnou jejich část, 

 tyčinku s čípkem. Za druhé: všude tam, kde chordotonalní organy 

 poněkud dokonaleji jsou vyvinuty, leží v blízkosti vzdušných 

 trubic, často právě u chordotonalního organu rozšířených ; tak 

 v nohách (holeních) nejrozmanitějšího hmyzu, na pelu křídel 

 (zvláště u některých motýlů), v dýchacích přívěscích na zadečku 

 larev některých komárů leží chordotonalní organy v nejbližším 

 sousedství rozšířené trachey. 



Nezbývá mi konečně než vyložiti rozdíl mezi čitím tonů 

 sluchem a mezi čitím povrchem těla a chordotonalními ústroji. 

 U člověka jest rozdíl ten přímo subjektivně dán — vnímání 

 zvuků sluchem a povrchem těla jest tu něco velmi různého; 

 u zvířat rozdíl ten však objektivně nějak vystihnout jest těžko. 

 Mnozí formulovali věc tak, že povrchem těla cítíme a cítí zvířata 

 mechanické otřesy, sluchem chvění zvukové. Avšak patrně jest 

 i chvění zvukové pouze mechanickým otřásáním periodickým, 

 jako jest periodické drnčení skla resonujícího, když naň udeříme. 

 Rozdíl fysikalní jest pouze kvantitativní; fysiologický rozdíl pak 

 záleží jednak v tom, že sluch slyší a analysuje tony (různé 

 výšky), kdežto tělem čijeme pouze jakési kvantitativní rozdíly 

 v drnčení ploch, kterých se dotýkáme ; v tom pak, myslím, liší 

 se asi také reakce hmyzů na zvuky od sluchu ; nic nesvědčí 

 proto, že by hmyz rozeznával různé výšky tonů, vše, zdá se, 

 záleží pouze na intensitě otřesů. 



Slyší tedy hmyz? Odpověď bude zníti dle toho, jaký smysl 

 dáme slovu slyšeti ; užijeme-li toho výrazu pro hmyz, učiníme 

 tak vždycky s výhradou, že sluch ten není slyšením tonů, nýbrž 

 takovým čitím chvění, jaké člověku vedle sluchu možno jest na 

 povrchu těla. 



