69 



jest »výhradnš schopnost poznávati vzájemné vztahy pojmů a 

 z nich odvozovati závěry. Obsahuje tedy schopnost abstrakce, 

 t. j. schopnost z několilía představ společné jim části shrnouti 

 a tak obecné pojmy tvořiti. Obsahuje schopnost rozvahy, která 

 může přemýšleti o poměrech mezi prostředky a účelem, o po- 

 měru mezi sebou, jako jednající osobou a svými činy, a která 

 tudy dává rozumné bytosti sebevědomí a schopnost rozumného, 

 volného jednání. ')« 



W as m a n n (jesuita) obnovuje tímto svým. učením vědomě 

 scholastickou psychologii a snaží se dokázati, že tato není tak 

 nepřijatelná, jak se líčí. Vedle Tomáše Aquinského vidí svého 

 předchůdce v Reimarovi,^) který podobně pud a rozum jako 

 dvě zcela odlišné schopnosti duševní proti sobě postavil ; jenže 

 Wasmann společně se scholastiky se domnívá a usilovně do- 

 kazuje, že zvířata mají pouze pudy a žádný rozum, kdežto člověk 

 vedle pudů i rozum. Konkrétně rozvedl Wasmann tyto názory 

 ve spise o duševních schopnostech mravenců,'') věnovaném vy- 

 vrácení názorů Betheových. 



Celkem možno říci o Wasmannovi, že jeho názory o srov- 

 návací psychologii jsou z moderních — ani W u n d t a nevyjí- 

 maje — nejpropracovanější; nikoli však proto, že by je byl 

 Wasmann sám byl propracoval, nýbrž proto, že přijal bez 

 výhrady psychologii scholastickou ; tam, kde se pokusil ze svého 

 něco přidati, jako pokus zakládati psychologii pouze na úsudku 

 z analogie a přijati psychoíysický parallelismus, tam ukázal velkou 

 nedůslednost : s Aristotelovou a scholastickou psychologií se psycho- 

 logie opřená jen o analogii spojovati nedá. Samo sebou se rozumí: 

 chvále jeho scholastickou psychologii, netvrdím ještě, že by byla 

 správná. 



Vedle uvedených autorů ještě mnozí jiní zasáhli do diskusse 

 o duši zvířat; hlavní repraesentanty jsem však, tuším, uvedl 

 všechny. 



Co vzešlo z této diskusse? Bethe se přesvědčiti nedal, 

 ale vida nezdar svého pokusu, ustoupil a nechal vůbec diskusse; 

 Forel a Wasmann se mají za vítěze, ale nedůvěra v jejich 

 psychologii mravenců a včel po útoku fysiologů jen vzrostla; 



n Ibid. s. 16. 



-) H. S. Reimarus, Allgemeine Betrachtungen Uber die Triebe der Tiere, 

 hauptsachlich uber ihre Kunsttriebe. 3 Aufl. Hamburg 1773. 



^) Die psychischen Fáhigkeiten der Ameisen, Zoologia, Stuttgart 1899. 



