slu apalyt. geom.) křivky variační (jejíž rovnici máme vypočítánu 

 pro jistý speciální případ) s frequencemi, t. j. s kolmicemi vztý- 

 čenými na ose X v bodech Jednotlivých variant. Pro charakte- 

 ristiku variace a výpočet \i definující rovnice křivky variační 

 nutno vyčísliti dle empirickj>ch dat následující variační konstanty: 



2: (V . f) 

 1 . Průměrnou variantu (t. zv. »typicKý, normální* tvar) M=i — - 



2. index variability: 



£ = 7//. Yn U„ — (2;,)2; kdežto jest 





3. index asymmetrie: H- ^4 ziz IYb , — '7. • — ~ 



^3 

 Ve vzorcích značí :/= frequence, V z= variantu, F^ = variantu 

 empir, nejčetnější; « ^ počet jedinců; — /3j , jffg , /t^ jsou funkce 

 veličin předcházejících, které charakterisují jednak typ var. křivky, 

 ednak označení + pro asymmetrickou variaci. 



4. Dle těchto hlavních konstant dospěje se propočítáním 

 řady vzorců [G. Duncker: »Die Methode d. Var.-Stat. etc] ku 

 konkrétnímu vyčíslení rovnice variační křivky některého z 5 typů 

 Pearsonových : v pozorování biologických téměř vždy (neb n ej- 

 častěji) k typu asymmetrickému IV. neb jeho speciálnímu pří- 

 padu, typu symmetrickému V. — Obecné formy těchto pro biol. 

 šetření důležitých jsou : 



(Typ. IV.) y=y, (cos d-)^"^ e - -> při tg ^ = -, are & - j^,; a pro 



/ (co sy)- 1 v ip \ 



^ e\__As--Z_}EIL^ i [přibl. hodn.] 



2 jr (cos gj) s -t- 1 



n .u.i 



a (Typ V.)y = y^e 2e^ , kdež jest y^ 



Ve vzorcích značí e =: basis přiroz. logarithmů; n =: počet je- 

 dinců, w, i r= jednička variant a frequencí ; a = var. index ; — 

 ostatní jsou funkce základních konstant předem uvedených. — 

 V(, =: počáteční pořadnice. 



5. Sestrojení theoret. variačního polygonu dle vypočítaných 

 theor. frequencí děje se týmž způsobem jako při empirickém. 

 (Řada frequencí theor. a variant empirických po případě rozšíří 

 se o varianty theoreticky požadované t. j. supponované.) 



