Každému zkušenějšímu sběrateli dobře je známo z jeho 

 činnosti entomologické, že housenky mnoha druhů, pokud ještě 

 nejsou dorostlé, na bíledni na rostlinách žijí a zpravidla teprv 

 po posledním svlékání, dospívajíce k zakuklení, úkrytu vyhledá- 

 vají buď v trhlinách, neb pod kůrou kmenů, na zemi mezi by- 

 linami, v suchém listí, pod kameny, v mechu, v kypré půdě atd., 

 aneb, žijíce na keřích, se slabších větviček na silnější větve, až 

 při zemi usedají. 



Tomuto pudu sebezachování připisoval jsem i slézání 

 S. lunigery, ač níže uvedené okolnosti a pozorování tomu přímo 

 nenasvědčují, neboť housenky sedí nápadně, nikdy v úkrytu 

 v rozbrázděné kůře, aneb mezi mechy a lišejníky, nýbrž naopak 

 toho — právě na takových místech kmenů, kde obyčejně kůra 

 bývá nejhladší a často i nejjasněji osvětlena. Přizpůsobení k okolí 

 k vůli ochraně bez odporu v tom hledati nelze, když tak pestře 

 zbarvená housenka, zvláště svou svítivou žlutí — na skoro jedno- 

 barevné, světlejší kůře sedí. Aneb slézá vyrostlá housenka proto 

 s korun smrků dolů, aby se buď na kmenu nebo na zemi za- 

 kuklila ? Tato domněnka zdá se býti nejméně opodstatněna. 

 V 10 případech nechal jsem ráno nalezené housenky v klidu a 

 abych je pozorovati mohl, poznamenal jsem si dotyčné stromy, 

 kolem nichž jsem při každé vycházce jíti musel. Odpůldn-e se- 

 děly ještě na svých místech, ale ani druhý den na to a ani po 

 několik dalších dnů jsem jich více nespatřil. 



Nelze předpokládati, že by byly ve všech těchto případech 

 housenky nějakým způsobem za své vzaly; krom kukačky, jak 

 známo, tak chlupaté housenky mezi opeřenci škůdců nemají; 

 aneb že by se právě v té době všechny byly zapupily, to tím 

 méně lze připustiti, an všechny po kmenech sbírané housenky, 

 a těch bylo za několik roků přes 300 — ještě aspoň 8 i více 

 dnů v zajetí se krmily, než se na větvičkách aneb mezi jehličím 

 zakuklily. 



Ze se i v přírodě neděje zakuklení na zemi nebo na kmenu, 

 to dokazuje s dostatek ta okolnost, že jsem nikdy ať prázdný, 

 ať plný zámotek S. lunigery na kmenu nenašel. Též dlužno 

 uvážiti, že vyspělé housenky vůbec přímo před zakuklením čile 

 pobíhajíce příhodná k tomu místa vyhledávají, kdežto S. lunigera, 

 jak se zdá, celý den klidné na kmenu sedí a pak v zajetí i za 

 dne dále se živí. 



Ač by se dle toho domnívati mohlo, že vyrostlé housenky 

 S. lunigery neslézají s korun smrků denně, jak se to děje 



