. 38 ' ■ 



pojal jsem do svého klíče i druhy v Cechách možné (v závor- 

 kách). Při popisech jsem uvedl jen nejstručnější a nejpřístup- 

 nější znaky, které úplně postačí k určení. V systematice jsem 

 se přidržel »Catalogu« Reitterova (1906), až na malé odchylky. 

 Původně jsem mínil rozděliti Quediini dle tvaru penisů, ale 

 upustil jsem od podobného rozdělení, protože mnohé vzácné 

 druhy není možno takto studovati, klíč by platil jen pro (^'(J' 

 a nevyhověl by všeobecným potřebám. Připojuji tedy pouhé 

 obrázky penisu, k nimž netřeba bližšího v^^kladu. Ostatně srov- 

 náme-li ku př. penis od Q. ochropterus a maurorufus, 

 vidíme mnohem větší podobnost, než jest mezi prvým a pi- 

 cipes, kteří jsou si mnohem bližší. Samci Quediinů mají vět- 

 šinou vykrojený (1. ventrální segment (vyjím. Acylophorus a 

 Tanygnathus, který by měl spíše patřiti k Tachyporinům). 



Tykadla volně vkloubená na předním okraji čela, nikdy 

 paličkovitá ani ne silně kyjovitě 

 ztlustlá. Maxillární makadla mají 

 všecky tři články zřetelně vyvinuté. 

 Kožovitý clypeus jest od čela zřetelně 

 oddělen, hlava vespod s postranní 

 vyvýšenou linií spánkovou. Tykadlová 

 rýha na prothoraxu chybí, jeho stig- 

 mata jsou vohiá. Zadní kyčle dlouhé, 

 buď sblížené, nebo jen slabě oddělené. 

 Nohy většinou s tarsy očlennými 

 (vyjímaje rod Tanygnathus). 



1. Gen US : Quedius StepJi. 



Tykadla jednoduchá, nepříliš ztlu- 

 stlá, makadla rovněž. Na hlavě typické 

 tečky orbitální: supraorbitální a sice 

 přední čelní tečka (obr. \.a) a zadní 

 čelní tečka (obr. l.Z?), pak inťraorbi- 

 tální na spodu hlavy, buď mezi čelní 

 linií a okem, nebo na linii. Všecky 

 Obr. 1. Quedius vexans /•//. druhy mají ještě tečku basální (obr. 



a) předni čelní tečka ř^ zadní ^ ^^ ^ spánkoVOU (obr. 1. sý.). Tečky 



celní tečka, c) basalni tečka, \ . \^ ' 



s/)spánková tečka, .)zaškrcení "^ stitu JSOU rovnez pravidelné u vet- 



hlavu, d) štítové tečky. siny druhů a nejčastěji po třech (neb 



