našelť by tam začasto hledanou, avšak přehlédnutou a při sku- 

 tálení ze stráně zapadlou housenku. 



Byly-li ožerky na bylině od jiné, než hledané housenky a 

 vidí-li se sběratel takto oklamaným, když místo lucipet^^ by naše! 

 v tu dobu ještě malé housenky blízkých příbuzných Agrotidy: 

 nigricans, tritici, obelisca, forcipula anebo i candelisequa (sa- 

 gittifera) — nemusí proto jim zazlívati, vždyť, bude-li trpělivě 

 dále hledati, lucipetu ještě najde.; 



V »Synopsis der Lepidopterenfauna Bohmens z r. 1850.« od 

 dra F. A. Nic ker 1 a uvádí se jedině Radnice jako naleziště, avšak 

 jako potiava omylem kopřivy (Urtica urens a dioica). Je věru 

 s podivením, jak znalost takového všudybyla v oblasti Prahy 

 našim pilným a dosti četným sběratelům — aspoři po stránce 

 biologické — jen kusou zůstati mohla ! 



Housenka přezimuje ne polovyrostlá, jak se nezřídka do- 

 čítáme, nýbrž malá, sotva několik millimetrů zdéli ; ona svléká 

 se přezimovavši dvakrát a dorůstá délky 6 cm, ba i více, řadíc se 

 důstojně co do vzrůstu k housenkám svých družek Agrotid; 

 occulty, fímbrie, prasiny (herbidy), ypsilon (sutTusy) a pronuby, 

 největších našich Agrotid v stadiu larválním. 



Denního světla se štítí; vyhrabána ze země, zprvu leží 

 stočená, za nedlouho však počne zahrabávati se jako krtek do 

 kypré země, při čemž jí hnědožlutá, velká hlava s rohovitým 

 obrněním — štítkem — v týle jako rýč dobré služby koná; kožka 

 celého těla však — jakoby ani pro podzemní žiti nebyla stvo- 

 řena a způsobilá — na ohmat jeví se ku podivu měkkou a 

 jemnou. Šedozelená její barva je proměnlivá dle odstínu zeleně 

 listové té byliny, kterou se živí, tudíž buď světlejší neb tmavší 

 S oblibou požírá květy pryšce chvojky a pak prosvítá jejich 

 žlutá barva více méně z předních segmentů. 



Zbývá nám ještě zmíniti se o chovu. 



Chováme-li housenky Ag. lucipety v zajeu', hleďme jim — 

 pokud možno — opatřiti tytéž poměry, za nichž žijí ve volné 

 přírodě — na svobodě, a veďme si v té příčině takto: 



Malých housenek zásadně nesbírejme, jen skoro vyrostlé, 

 nebo aspoň jsou-li po posledním svlékání, což snadno poznáme, 

 mají-li velkou, hnědožlutou hlavu; nanejvýš šest tak dospělých 

 housenek dejme do květinového, přiměřeně velkého hrnku (as 

 18 cm hořejšího, světlého průměru) naplněného — ne zúplna 

 — čistou, navlhčenou hlínou, kierou, aby kypřejší se stala, 

 smísíme v poměru 3:1 s říčním čistým pískem. Důležito jest, 



