156 ' — - 



totiž ožírati válcovitý kořen pampelišky od tlustého konce 

 v prosřřed u oddenku a je-li dosti silný vyžírá stále jen jeho 

 vnitřek hloub a hloub, aniž by jeho povrch prokousala. Tak se 

 stane, že pák více nebo méně celá vězí ve vyžraném kořenu a 

 jen zadními segmenty ven vyčnívá, a že tomuto vzácnému po- 

 hodlí a požitku cele oddána, si jich i vážiti dovede, to dokazuje 

 patrně tím, že byť i méně šetrně z tohoto klidu vyrušována 

 byla málo toho dbá, nehledíc se z kořene ani vybaviti, spíše 

 přetvařujíc se mrtvou. 



Na zlaté svobodě se jí druhdy tak dobře nevede ; zejména 

 nastanou-li v létě velká vedra a při tom dlouho trvající sucho ; 

 tu usychá téměř veškeré rostlinstvo na vyprahlých, bez tak jen 

 skrovnou vrstvou prstě krytých skalnatých výsluních — její 

 stanovištích v okolí Prahy a najdeme-li jakou, bývá chuďas (jako 

 r, 1904) ve svém vzrůstu opožděna, polou hladem umořena a 

 jako stařenka, celá svraštělá, kdežto při plném žlabu v kořenu 

 pampelišky je pěkně válcovitá, plně až do tvrdá nacpaná. 

 Tímto výrokem nikterak neupřílišujem ; tato nestřídmost ostatně 

 není jen housence Ag. cinerey vlastní, shledáváme se s touto 

 nepěknou vlastností i u jiných družek jejího nejbližšího příbu- 

 zenstva, tak na př. u Ag. segetum, eclamationis, ypsilon, crassa, 

 corticea a v. j., tudíž u housenek poVýtce za dne v zemi skry- 

 tých. Dojista neušlo pozornosti ct. čtenáře, že tací hladovci 

 druhdy i toho pamětlivi jsou, aby i za bílého dne požitku žra- 

 vosti nepostrádali, aniž by však, straníce se slunečního světla — 

 z podzemí na povrch vylézti museli. Vtahují totiž někdy za tou 

 příčinou list své živné byliny do nory, v níž jsou zalezlí — 

 jako to i žížaly činí. 



Při výměně krmiva musíme i písek trusem hojně znečištěný 

 odstraniti a novým, čistým nahraditi, an by jinak plísně vlhkem 

 v květníku vzniklé — našim strávnicím jistou záhubu přivodily. 

 Ježto housenka v přírodě na výsluní žije, dopřejme ji i v za- 

 jetí častěji ranního slunka a chovejme ji vůbec na slunečné 

 straně, avšak nikoliv v přímém úpalu slunečním, nýbrž na místě 

 zastíněném. 



Přiblížila-li se doba k zakuklení a housenka barvu měniti 

 počala, postarejme se o příhodné k tomu místečko a to nejlépe 

 tím způsobem, že vyrýpneme z louky plástev drnu, přesadíme 

 ji do květníku, v němž housenku chováme a položíme tu a tam 

 několik plochých oblázků ; musí však půda toho místa, odkud 



