﻿77 



arter, Dolycoris baccarum ¥., der træftes fra det tidligste 

 Foraar til sent paa Efteraaret, og som overvintrer i fuld 

 udviklet Tilstand. Kun kønsmodne Tæger inficeres med 

 Snylterens Larver. Jeg har dissekeret talrige Larver, deri- 

 blandt adskillige fuldvoxne, og aldrig fundet Ocyp/em-Larver 

 i dem. Infektionen finder Sted, efter at Tægens Hudskelet 

 er fuldstændig udhærdet. 



Fluen er sandsynligvis vivipar og udvikles enligt. 



Udviklingen: 



Larven i første Stadium (Fig. 40): 



Længde 2V2 mm. Huden glat, uden Spor af Torne. 

 Svælgskelettets Tand er langstrakt og svagt krummet, de 

 jøvre Svælgplader er smalle, linieformede, svagt buede og 

 ikke bredere end Tanden; de nedre er noget kortere 

 og bredere end de øvre og svagere kitiniserede. Under 

 Svælgskelettet har jeg ikke kunnet finde den sædvanlige 

 Plade. 



Sanseorganet er fremstaaende; den nedre Papil bærer 

 tre Sansetappe; den øvre Papil er lav, og det lysbrydende 

 Legeme paa dens Spids er bredere end lioden, kort og 

 stumpt tilspidset. Bagspiraklerne er forholdsvis meget store; 

 Knopperne dybt adskilte, aflange og noget bøjede. 



Andet Stadium (Fig. 41,42): 



Længde: 4—6 mm. Huden glat undtagen paa sidste 

 Led, hvor der omkring Bagspiraklerne findes en Del spredt 

 stillede, langstrakte Torne. 



Mundkrogene er dybt sorte og temmelig plumpe; ved 

 ßoden bærer de paa Forranden en noget fremadrettet kort 

 Tand, hvorimod Bagranden er afrundet. Svælgskelettets 

 forreste Uel er betydelig smallere end Mundkrogene, og 

 Forbindelsesstykket imellem Svælgskelettets to Halvdele er 

 stærkt nedad krummet. De nedre Svælgplader er større end 

 de ovre, og deres nederste Rand er ret, medens Bagranden 

 er skraat opadbuet. De øvre Plader er fortil forlængede i 

 en Udløber, der naar frem til Mundkrogenes Kod. De øvre 



