﻿Dødeligheden blandt Snylteinsekternes Larver. 



Det er en bekendt Sag, at snyltende Insekter i Almin- 

 delighed er meget frugtbare og aflægger adskillig flere Æg 

 end deres Værter, hvad enten hver Vært huser mange Indi- 

 vider af Snylteren, eller denne udvikles enligt. Tydeligst 

 viser dette Forhold sig hos Arter, hvis Larver ad en Omvej 

 skal naa ind til Værterne (f. Ex. Meloiderne), og her har 

 man — sikkert med Rette — søgt Forklaring paa Frugt- 

 barheden i, at denne udligner Tabet af det store Antal 

 Larver, der gaar til Grunde paa Vejen ind til Værterne. 



Mindre bekendt er det derimod, at et betydeligt Antal 

 af Snylteinsekternes Æg eller Larver gaar til Grunde under 

 Udviklingen, efter at være komne ind til eller i Værten. 

 Og Aarsagen hertil maa søges i, at der som Regel fore- 

 kommer et større Antal yngre Snyltere i eller paa hver 

 Værtlarve, end denne kan ernære, og at et større eller 

 mindre Antal af disse derfor maa dø paa et tidligere eller 

 senere Stadium af deres Udvikling. 



Flere saadanne Tilfælde har været iagttagne saavel hos 

 snyltende Biller som hos Snyltehvepse og Snyltefluer. 



Valéry-Mayet ^) fandt i Celler af Colletes succincta L. 

 flere Larver af Sitaris colletis V. M. i Triungulinstadie, der 

 kæmpede indbyrdes og ødelagde hinanden, saa at kun eet 

 Exemplar blev tilbage i hver Celle. 



^) Valéry-May et: Memoire sur les mæurs et les metamorphoses 

 d'une nouvelle espéce de Coléoptére d. la famille des Vesicants 

 le Sitaris colletis (Ann. d. la Soc. Entom. de France, 5 Sér., Tome 

 V, 1875, p. 65). 



