﻿De snyltende Musciders Betydning som 

 Ødelæggere af andre Insekter. 



ßatzeburg, der er den Forfatter, der hidtil har be- 

 skæftiget sig mest indgaaende saavel praktisk sora teoretisk 

 med Snyltere hos Insekter, har opstillet og i alle sine 

 Værker hævdet en Opfattelse af Forholdet iraellem snyltende 

 Insekter og disses Værter, som her skal betegnes som »Rat- 

 zebu rg's Sny.lterteori«. Denne har paa Grund af For- 

 fatterens store Autoritet i alt Fald længe haft mange Til- 

 hængere og sat sit Præg paa andre Forfatteres Opfattelse 

 af dette Spørgsmaal. 



Ratzeburg's Anskuelse gaar ud paa dette: 



Snyltende Insekter — ikke alene Snyltefluer, men til- 

 lige Snyltehvepsene — har i og for sig ingen selvstændig 

 Betydning som Hæmningsfaktor overfor andre Insekter. 

 Disse bliver nemlig først inficerede med Snyltere, naar de 

 af andre Grunde er blevne syge, medens fuldkommen sunde 

 Insekter ikke er Genstand for Angreb af Snyltere. For- 

 øgelse i snyltende Insekters Antal kan derfor kun vise, at 

 et Insektangreb er ved at ophøre, men er ikke at betragte 

 som selvstændig Aarsag dertil. 



Denne Teori begrunder Ratzeburg dels gennem en 

 Række Analogier med Menneskets Snyltere, der efter ham 

 særlig skal angribe syge og svækkede Individer, og dels ved 

 Iagttagelser. Han anfører den almindelige Iagttagelse, at 

 parasitiske Insekter tager til i Antal imod Slutningen af et 

 Insektangreb, naar Skadedyrene alligevel lider under andre 

 Sygdomme og uheldige Forhold. »Dass die Fliegen 



