﻿102 



nur kranke Insecten angehen ist ganz unzwei- 

 felhaft . . . . Die Fliegen vermehren sich immer 

 erst dann in gröszter Menge, wenn ein Raupen- 

 fr asz zu Ende geht, und gar keine gesunden 

 Kaupen zu finden sind. Den Raupen, welche 

 bei der Section Fliegen maden ergaben, konnte 

 ich die Krankheit schon immer vorher an- 

 sehen.«^) Men dette viser jo kun, at Farasiterne formerer 

 sig stærkere end Værterne og at de derigennem har 

 Betydning ved Ødelæggelsen af Skadedyrene, men ikke, 

 hvorledes Ødelæggelsen foregaar; og tilmed synes det, 

 som om Ratzeburg — hvad der paa hans Tid var 

 fuldt forsvarligt — ikke har holdt Begrebet »Snyl teflue« 

 klart afgrænset. Han taler nemlig om »Ta c hin en . . . ., 

 deren Maden sich zuletzt auch in stinkenden 

 animalen Überresten ganz wohl fühlten« ^), hvilket 

 ikke passer paa Snyltefluerne, men derimod stemmer godt 

 med, hvad vi véd om de ganske lignende aadselædende og 

 halvparasitiske Muscidelarver (Sarcophaga) og PÄom-Larver, 

 der udvikles i syge eller døende Insektlarver. ^) 



Ligesom Ratze bur g intet kan st£)tte paa Betragt- 

 ninger af et Larveangrebs Forløb, saaledes kan han heller 

 intet Bevis hente i sine Enkeltiagttagelser. Han anfører 

 først, at han saa en Tachina lægge Æg paa en Larve, der 

 allerede var inficeret med Microgaster-hdiX'^Qx, »und diese 

 Kränklichkeit eben hatte die Tachina herbeige- 

 zogen.«*) Men dette kan selvfølgelig intet bevise, da 

 samme Individ meget vel kan afgive Æglægningsplads for 

 to forskellige Snyltere, og navnlig beviser det intet, naar 

 Talen er om Snyltefluer, da disse ikke er nøjeregnende med, 

 hvor de afsætter deres Æg, naar der er Mangel paa Værter. 



^) Ratzeburg: Die Forstinsecten. III, 1844, p. 169. 



"-) Ratzeburg: Die Ichneumonen d. Forstinsecten, 1, p. 32. 



ä) jfr. herom I. E. V. Boas (Et Besøg paa de af Nonnen angrebne 

 svenske Skovdistrikter i Juli 1899, Tidskr. for Skovvæsen, XI B., 

 139, 1899j og Simon Bengtsson (1. c. p. 93). Begge disse Fort. 

 fandt talrige saadanne Fluelarver i Nonnelarver. 



*) Ratzeburg: Die Forstinsecten, III. p. 169. 



