22 Slägtet Lycodes. 
fjällbetäckningen underkastad någon individuel variation. — 
Sidolinien är enkel och ligger särdeles långt nere. Hos de 
fleste är den väl tydlig och är lätt att iakttaga, åtminstone 
i den förste halfdelen. Från gälspringans öfverste vinkel tager 
den sin början och går derefter hastigt och snedt nedåt ungef. 
under midten af bröstfenan, hvarefter den rigtar sig nästan rakt 
bakåt och löper parallelt med bukens profillinie i ringa höjd 
ofvan den, tills den når ungef. den 25:te strålen i analfenan, 
d. v. s. nästan midten af denna fena. Der tyckes den hos de 
fleste upphöra eller blifva otydlig. Hos somlige kan den dock 
fullföljas längre bakåt, sedan den å nämnda ställe gjort en 
krökning nedåt nästan till basen af analfenan, hvarifrån den 
då fortlöper ända till stjertens spets. Dess porer äro små, hvit- 
aktiga och sammanbundna genom en smal -linie af samme färg. 
— Färgen är mörkt rödaktigt grå eller brungrå i alla åldrar, 
utan spår till band eller fläckar. Fjällen äro obetydligt ljusare 
än bottenfärgen. Buksidan är endast obetydligt ljusare än den 
öfre sidan, men hufvudets undre sida är något ljusare än den 
öfrige delen af kroppen. Munhålan är hvit. De yngre äro 
något ljusare än de äldre och hafva rygg- och analfenorna brun- 
aktigt röda, och den blåsvarta bukhinnan är hos dem genom- 
skinande. — Appendices pylorice saknas. 
Tvenne små ungar, som af Corretr med någon tvekan hän- 
föras till denna art, hafva tagits med bottenskrapa på ”Hav- 
broens” yttre stupning utanför Lofoten och Helgeland i Norge 
på 350 och 457 famnars djup, och denne är, så vidt hittills 
blifvit utrönt, den sydligaste lokalen för den samma. Fem 
större och mer eller mindre utvuxna exemplar hafva tagits 
vester om Hammerfest i Norge på 1110 famnars djup. För 
öfrigt har den erhållits vid Beeren Eiland och Spetsbergen på 
260 till 1333 famnars djup, och tillhör således företrädesvis 
de stora djupen och den högre norden. Å alla ställen der den 
tagits, med undantag af ett, har temperaturen varit under 0 
(från — 0,7? OC. till — 1,6? C.) och detta har gifvit anledning 
till artnamnet frigidus. 
Beträffande dess lefnadssätt känner man endast, att dess 
föda utgöres förnämligast af kräftdjur och bland dem i synner- 
het af Amphipoder och Isopoder. Såsom fångad visade den sig 
trög och höll sig liggande på bottnen i till hälften hoprulladt 
läge, ungefär på samma sätt som tånglaken. Då den lades på 
