Slägtet Gadus, Si 
I. Slägtet Gadus, Arrtevi. 1738. 
(Genera Piscium, pag. 19. — 1738).' 
Kroppen medelmåttigt långsträckt, mer eller mindre hop- 
tryckt och bakåt afsmalnande, och täckt af mycket små fjäll. 
Sidolinie förefinnes. Munnen medelmåttig eller stor, beväpnad 
med kardlikt eller ock i nästan enkel rad sittande spetsiga 
tänder på mellankälksbenen, underkäken och plogbenet, men 
inga på ygombenen. S3:ne skilda ryggfenor, 2:ne amalfenor, 
stjertfenan väl skild från dem, och bukfenorna små, men nor- 
mala och med 6 till 7 strålar. Gälhinnans strålar 7. 
Detta det mest typiska slägtet är det på arter rikaste inom 
familjen och räknar 18 till 20 sådana, som alla tillhöra den 
nordliga hemisferens haf, dels inom den tempererade och dels 
inom den arctiska zonen. Till vår nordiska fauna höra 9 till 
10 arter, som kunna särskiljas på de i den å nästa sida med- 
delade synoptiska tabellen framstälda karakterer. 
1. Gadus callarias, Linsé. 
Torsken. 
Underkäken kortare, eller mindre framskjutande än den 
öfre d:o. Ögats längddiameter hos äldre knappt hälften så 
stor som och hos yngre mindre än nosens längd, eller afståndet 
mellan ögat och nosspetsen. En temligen lång skäggtöm under 
hakan. Sidolinien hvitaktig och under 2:dra ryggfenan nedåt 
böjd.  Stjertfenan tvär eller nästan tvär. Ryggen och sidorna 
med mer eller mindre tätt sittande små och rundade mörke 
Häckar, och ingen svartaktig fläck vid basen af bröstfenorna. 
I Tf: 12=153; 2 rf. 16—20;. 3 if. 17—193; 1 af. 18-20; 
2 af. 15—18; brf. 19—213; bf. 6; stjf. 12 + 23 + 10. 
Gadus Callarias, LINNE: Syst. Nat. ed. X:ma, T. I, pag. 252. — 1758. 
(Den mindre, i Östersjön förekommande formen och den 
yngre vid våra vestra kuster). 
> Morhua, IDEM: ibm (Den äldre och större vid våra vestra kuster 
förekommande formen). 
»  Callarias, IDEM: Fauna Svecica, ed. II:da, pag, 111. — 1761. 
Morrhua,  IDEM: ibm. 
barbatus,  IDEM: ibm, pag, 112. 
Callarias,  IDEM: Syst. Nat. ed. XII:ma, T. I, pag. 436. — 1766. 
Morhua, IDEM: ibm. 
3 3 3 3 
