Torsken. Hi 
från stortorsken antagligen vandrar ned emot Norges nordliga 
kuster, dels i och för leken och dels för att söka loddan. Då 
för öfrigt dess uppehållsorter, såsom redan är antydt, äfven äro 
beroende af tillgången på föda, så följer naturligtvis häraf, att 
den kan vexla vistelseort samt föra ett kringstrykande lif. Så 
hade NVars t. ex. i trakten af Lofoten tillfälle att erfara, att 
stortorsken under sommaren närmade sig kusten under det den 
förföljde de talrika stimmen dels af tobis och dels af småsill; 
och Konservator G. KorrHorr har benäget meddelat oss, att 
stortorsken i Bohuslän närmar sig kusten eller går in i skär- 
gården i Oktober och November månader för att taga räkor 
och andra större kräftdjur samt ål. Vid Norska Finmarkens 
kuster ingår stortorsken från Ishafvet under Mars, April och 
Maj månader, för att fråssa på de då der uppträdande enorma 
massorna af Mallotus mwvillosus eller loddan. På samma sätt 
fråssar den vid Spetsbergen på vingsnäckan Limacina helicina, 
enligt G. O. Sars. De nu anförda iakttagelserna öfver torskens 
vistelseorter hafva emellertid afseende på stortorsken eller skrejen. 
Småtorsken eller den ras, som ständigt håller sig inne i skär- 
gårdarne eller i fjärdarne, och derför ernår en mindre utveckling, 
företer, så vidt man vet, icke exempel på dylika i samband 
med fortplantningen stående reguliera vandringar, som stor- 
torsken, ehuru äfven den sannolikt har sina vissa lekställen. 
Den blir äfven vid Norge, enligt Sars, fortplantningsskicklig 
vid en totallängd af en fot eller 300 mill., och enligt C. U. 
ExzstrRöm!) så väl som C. J. Sunpevanr?) håller den sig inom 
vår östra skärgård gerna på djupare ställen, och är der vexlande 
i sin förekomst, så att den ett år är talrikare än ett annat. 
. Enligt Ninsson?3) är den större i södra Östersjön än i den norra, 
men äfven här, liksom i vesterhafvet, träffas den större längre 
ute till hafs på större djup, och här följer den stimmarne af 
strömming, liksom den i vesterhafvet följer sillstimmarne. 
Torskens förekomst i Östersjön utvisar, att den fördrager bräckt 
vatten, och detta visas äfven derigenom, att den enligt Marm 
uti Göta Elf uppgår ända till Hisingsbron och Jernvågen vid 
Göteborg. : 
1) Kongl. Vet. Ak:s Handl. för år 1834, p. 41. 
2) Stockh:s läns K. Hushålln:s Sällsk:s Handl. 6:te häft. p. 95. 
3) Skand. Fauna, Fiskarna, p. 540. 
