Birkelångan. 145 
sidostrålarne utgör omkring ?/; af hufvudets d:o, och som i all- 
mänhet är tvärt afrundad, eller nästan tvär, men stundom är 
något mera afrundad; har 34 grenige och ofvan och nedan 
omkr. 8 icke grenige strålar eller stödjestrålar. Fenorna äro i 
allmänhet inneslutne i en temligen tjock hud. — Fjällen äro 
mycket små (de störstas längddiam. 21/, mill.) och tätt sittande 
eller spånlagda, och bland de normala äro en del ytterst små 
blandade. De betäcka en betydlig del af stjertfenan och basal- 
delarne af de andra vertikala fenorna samt yttre sidan af bröst- 
fenornas bas. För öfrigt äro de beskrifna ofvan i anmärkningen. 
— BSidolinien är rät, men går 1 början närmare ryggkanten 
och sänker sig så småningom bakåt tills den på stjerten går 
långs midten af ryggraden. Den bildar 2:ne ljusa linier och 
mellan dem en mörk d:o. — Färgen. Derom hafva vi å ett 
nyligen fångadt och friskt exemplar antecknat följande: Ofvan 
och på sidorna brun, med bronzglans och med hvit kant på de 
båda ryggfenorna och på analfenan. Nedre delarne af kropps- 
sidorna och buksidan mörkgrå, med svag bronzglans. De, som 
äro mycket unga, sakna bronzglans och hafva sammanlöpande. 
sneda hvita band, på sidorna af ryggen. Kzröver uppgifver 
färgen såsom nästan enfärgadt brunaktig öfver allt. — Kotornas 
antal är 78 till 79, af hvilka 30 till 31 äro bålkotor. 
Den ende, som lemnat uppgifter om birkelångans förekomst 
i granskapet af någon Svensk hafskust, är A. W. Manmx (anf. 
st.), som anför, att under 16 års tid 7 utbildade exemplar af 
denna art blifvit fångade utanför södre delen af Bohusläns skär- 
gård och förvärfvats till Göteborgs museum. De hafva erhållits 
under alla årstider. Enligt de af honom uppgifna måtten var 
det största exemplaret 1 meter långt, och detta togs 3!/, mil 
vester om Käringön på 50 famnars djup. Ett ex. togs 1 mil 
vester om Kalfsund och ett annat d:o vester om Winga. 
Häraf visar det sig, att den stundom förekommer 1 Kattegat 
gång funnit det vara endast 5. MALM uppgifver deremot antalet t. o. m. 
till 8. Uti Skand. Fauna uppgifves det till 6, hvilket utan tvifvel är nor- 
malt. Den ytterste strålens öfre halfvas basaldel skjuter något litet framom 
den undres d:o, och man skulle derför lätt kunna vara böjd för att räkna 
denne stråle såsom 2:ne strålar, men då blifva de 2:ne ytterste strålarne 
icke klufne och således olike de andre. TI så fall skulle de exemplar, som 
nu hafva 6 strålar, få ett förökadt antal, nemligen 7. Antagligen har 
MALM räknat en del af halfvorna såsom hele strålar. 
Lilljeborg, Fiskarne. IL 10 
