Laken. 153 
minstone från och med Kalmar län upp till Finske gränsen, 
men den är fåtalig i den först nämnde delen af denne skär- 
gård. — I Norge är laken enligt R. Conrert hufvudsakligen 
inskränkt till 2:ne skilda distrikter af landet, nemligen ett syd- 
ligt, som omfattar de sydöstlige delarne af det samma, söder 
om Trondhjemsfjorden, och ett nordligt, som utgöres af den 
nordlige delen af Tromsö amt och hela Finmarkens amt. Den 
saknas deremot i hela det mellanliggande, öfver 4 breddgrader 
långa området, äfvensom i trakterne vid hela sydvestra kusten. 
Denna egenhet i dess utbredning i Norge är redan antydd af 
Ninsson i Skandinavisk Fauna. — Utom den Skandinaviska 
halfön förekommer den i hela Europa, med undantag af de allra 
sydligaste delarne af denne verldsdel, såsom Iberiska Halfön, 
södra Italien m. £. ställen, och enligt Parras förekommer den 
i Sibirien ända till floden Lena och till den Chinesiske oceanen. 
Möjligen är den i N. Amerika (i Nya England och de stora 
insjöarnes region och längre norr ut i Canada) förekommande 
Lota lacustris blott att betrakta såsom en varietet af den 
(ehuru såsom vi ofvan yttrat Car. Lörkes förmodar, att den 
utgör en skild art) och i så fall är den utbredd öfver en stor 
del af de nordliga trakterna af denne verldsdel. Den har så- 
ledes en mycket vidsträckt geografisk utbredning i den norra 
hemisferens tempererade och nordliga trakter. I Finland är 
den enligt Marmeren och Meua högst allmän så väl uti de 
färska vattnen som i skärgårdarne i Finske och Bottniske Vi- 
karne. I Danmark är den enligt Kzrörer sällsynt och träffas 
der endast i några få insjöar. 
Den är i allmänhet trög och dåsig, ehuru den, då det 
gäller att taga ett rof eller fly undan någon fara, kan röra sig 
med stor snabbhet, och den är en bottenfisk samt håller sig 
(i synnerhet de äldre och större) gerna på lös botten. Såsom 
dess närmaste slägtingar är den en glupsk roffisk och förtär 
alla slags djuriska ämnen, t. o. m. sådana som äro stadda i 
upplösning. Den är äfven en stor romätare, och infinner sig 
på andra fiskars lekplatser, för att sluka deras lagda rom, men 
sparar ej heller sin egen. Den slukar emellertid helst småfisk, 
företrädesvis nors, då sådan finnes att tillgå, men derjemte di- 
verse andra vattendjur, såsom kräftor, maskar, blötdjur m. fl. 
Utom vid lektiden håller den sig i allmänhet spridd, och van- 
ligen träffas blott ett par eller tre individer i granskapet af 
