154 Slägtet Lota. 
hvarandra. Den leker hos oss under December till och med 
Februari «i mellersta Sverige vanligen i slutet af Januari och 
i Februari) månader, och de samla sig då enligt O. G. Nozr- 
BÄCK !) i stora skaror, och leka dels i insjöar på sten- och berg- 
grund eller på lerbankar, s. k. lakåsar, eller å lerblandad sand- 
botten samt på 3 till 6 fot djupt vatten; dels uppgå de gerna 
i floder och åar att leka och göra i sådant fall föga afseende 
på bottnens beskaffenhet. Fiskarne följa härvid djupaste ådran 
och gå ofta så tätt tillsamman, att öfver ett halft hundratal 
följas åt och fångas i en enda ryssja?). Rommen är mycket 
fin, d. v. s. äggen äro mycket små, och deras antal hos en 
hona stiger till flera millioner. MNämnde författare räknade 
hos en hona af 9 skålpunds vigt 5 millioner romkorn. Enligt 
honom fordrar den befruktade rommen för sin utveckling under 
vanliga temperaturförhållanden en tid af 3 månader. Rommen 
är anhopande och stannar vid bottnen, och då den i allmänhet 
lägges under isen, kan den naturligtvis icke komma att genomgå 
sin utveckling i vattenytan, såsom förhållandet eljest enligt 
de af G. O. Sars gjorda iakttagelserna torde vara med de fleste 
marine torskfiskarne. Enligt Norgäck växer laken långsamt, 
och är vid ett års ålder blott 3 till 4 tum dec.m. eller 90 till 
120 millim. lång, samt blir ej förr än i 4:de året fortplant- 
ningsskicklig. I smärre sjöar och strömmar ernår den icke den 
storlek, som i större sådane. Den är seglifvad och kan enligt 
NorBäcK i vatten transporteras lång väg utan att dö, samt lef- 
ver flere dagar inpackad i snö. Laken fångas mest i ryssjor, 
men stundom äfven med krok, på långref etc. Den är särdeles 
1) Handledning i Fiskevård och Fiskafvel, Stockholm 1884, pag. 370. 
2) V. SIEBOLD (Die Sässwasserfiscehe von Mitteleuropa, pag. 75) anför 
en högst egendoinlig iakttagelse af D:r J. G. STEINBUCH, enligt hvilken 
den senare en gång hade fångat 2:ne lakar, som med buksidorna emot 
hvarandra voro fast sammanbundne genom ett elastikt, troligtvis af afsön- 
dring från huden bildadt starkt tvärband, som gick rundt om bådas krop- 
par på midten, och som förenade dem i ett sådant läge, att bådas genital- 
öppningar voro tryckte emot hvarandra. V. SIEBOLD äfvensom STEINBUCH 
sjelf förmodar, att denna sammanparning hade afseende på fortplantningen. 
Då den af NORBÄCK anförda iakttagelsen öfver leken antyder, att äggens 
befruktning i öfvereusstämmelse med de vanliga förhållandena försiggår 
utom moderns kropp, så förefaller den af STEINBUCH under hans tidiga 
ungdom gjorda och sedermera år 1802 publicerade iakttagelsen något apo- 
kryfisk, eller åtminstone högst besynnerlig. 
