: Tretömmade Skärlångan. 169 
andra fenorna innesluten i en ganska tjock hud. — Analfenan, 
som börjar strax bakom anus, är af samme form som 2:dra 
ryggfenan, men är kortare och något lägre. Den har 50 till 
54 (vanligen 51-—052) strålar. — Bröstfenorna, som räcka nå- 
got litet bakom början af 2:dra ryggfenan samt äro bredt ovala 
eller, då de utbredas, nästan rundade, hafva i allmänhet 21 
strålar. Deras längd innehålles ungef. 1>/, ggr i hufvudets d:o. 
— PBukfenorna, som äro fästade framom bröstfenornas fästen 
och äro ganska långt åtskilda, äro bredt lancettformiga och spet- 
sigt utdragna, derigenom att 1:ste och 2:dre strålarne, som hafva 
frie spetsar, äro trådlikt förlängde, i synnerhet den 2:dre, som 
är längst, men de räcka dock knappt till spetsarne af bröstfe- 
norna. Hos de yngre räcka de dock förbi dessa senare fenor. 
Deras strålar äro 7 till 8, hos oss-i allmänhet 8, och de in- 
nerste af desse äro helt små. — Stjertfenan, som är af medel- 
måttig storlek och starkt afrundad, och hvars längd är något 
större än bröstfenornas d:o, har 23 grenige strålar och ofvan 
och nedan 6 till 7 icke grenige stödjestrålar. — Fjällen äro 
mycket små, aflångt ovala eller elliptiska på kroppen, och tunna, 
samt endast försedda med tätt stående koncentriska undulära 
och ojemna strimmor omkring en aflång kärna och afbrutna vid 
fjällens båda ändar, af hvilka den instuckne är urnupen. Deras 
längd är omkr. 3 mill. De äro temligen fastsittande, och hbe- 
täcka alla fenorna till större delen. — Sidolimien, som har tem- 
ligen glesa hvitaktiga porer, bildar en svag båge öfver bröst- 
fenan, der den går nära ryggkanten, och sänker sig starkt ett 
stycke bakom början af 2:dra ryggfenan och öfver anus, samt 
går derefter rät långs midten af stjertens sida, men är otydlig 
eller upphör på den bakerste delen af stjerten. — Färgen nå- 
got föränderlig och mer eller mindre mörkt grågulaktig och 
ljusare undertill, vanligen med talrike svartaktige eller svart- 
brunaktige fläckar, som stundom äro otydlige och i synnerhet 
äro märkbare hos de äldre. Stundom är bottenfärgen så mörk, 
att fläckarne äro otydlige. Iris guldgul. Ungarne af några 
tums längd äro vanligen af en enfärgadt brunaktig färg. En- 
ligt Duns (hos Francis Dar) varierar färgen stundom derhän, 
att bottenfärgen är gulhvit och de mörke fläckarne intensivt 
svarte. 
Uti karakteristiken öfver slägtet hafva vi anfört, att de 
små ungarne afvika så mycket från de äldre, att de under en 
