190 Slägtet Onos. 
W. THomrsoss slägte Couchia!) och sannolikt äfven för den 
senares art Couchia minor. Äfver ligga de till grund för M. 
v. Dözess och J. Korens utförliga och noggranna beskrifning 
af deras Motella (Couchia) argenteola”), som dock icke är sy- 
nonym med Mostacev's Gadus argenteolus, hvilken enligt hvad 
vi ofvan anfört är ungen af Onos maculatus. Den som först 
ådagalagt, att desse ungar verkligen äro ungar af Onos mustela, 
och således hvarken utgöra något eget slägte eller egen art, är 
A. W. Mary, dels i förhandlingarne vid de Skandinaviske Na- 
turforskarnes 11:te möte i Köpenhamn 1873, pag. 384 (tr. 1874) 
och dels och utförligare i Göteborgs och Bohusläns Fauna, pag-. 
495—497. Sedermera har detta förhållande äfven blifvit ut- 
redt af CHR. LörKes i ”Videnskab. Meddelelser fra den natur- 
historiske Forening i Kjöbenhavn” för år 1831, pag. 2403). 
Liksom ungarne af de andra arterna utmärka äfven desse sig 
vid en längd af 8 till 45 mill. från de äldre hufvudsakligen 
derigenom, att kroppen saknar fjäll eller har dem otydliga, 
samt är på sidorna och undertill täckt af en tunn, silfverhvit 
och starkt glänsande ytterhud. De kunna derför knappt skiljas 
från de andre ungarne genom något annat säkert kännemärke 
än skäggtömmarnes antal. Kroppen är hoptryckt, i synnerhet 
bakåt, och afsmalnar, sedd från sidan, temligen starkt bakåt 
från stjertens början till stjertfenan, ehuru den strax framom 
denna icke är särdeles låg. Största kroppshöjden innehålles 
omkr. 6 ggr i totallängden. Å hvardera sidan af ryggen, från 
öfre delen af bröstfenans bas till bort emot stjertfenan, går en 
temligen utstående kant eller låg rygg, och en likadan förefinnes 
[olokl 
långs hvardera sidan af analfenans bas. Anus har ungefär 
samma läge som hos den utbildade fisken. — Hufvudet, hvars 
längd innehålles 4 till 5 ggr i totallängden, är något hoptryckt 
samt med kortare nos än hos den senare, men något vexlande 
i sin form i mån af utvecklingen, och denne företer individuella 
skiljaktigheter, som icke äro bundna vid storleken, men deremot 
vid utvecklingen af skäggtömmarne. Der desse alla äro tydlige 
är nosen bredare och icke hoptryckt, samt framtill afrundad. 
1) Nat. History of Ireland, vol. IV, p. 190. 
2) K. Vet Akad:s Handl. för år 1844, p. 96. 
3) Nyligen har G. BRooK i ”the Journal of the Linnean Society of 
London, Zoology”, vol. XVIII, N:o 107, pag. 298 (1885) beskrifvit desse 
ungars tidigare utveckling. 
