Tobisfiskar. 209 
ket sällsynt. Vid Norges vestra och norra kuster, ända upp 
till Varangerfjorden, är den deremot normalt och mer eller 
mindre allmänt förekommande på större djup, i synnerhet på 
fiskebankarne i hafvet utanför Romsdalen. Betydliga qvanti- 
teter af den exporteras i torkadt tillstånd, såsom s. k. klipp- 
fisk, tillsamman med torsk, sej och långor. — För öfrigt före- 
kommer den söder ut enligt Krörer vid vestra kusten af Jut- 
land, och enligt de Engelske författarne 1 ringa antal vid kusterna 
af England, ehuru talrik vid Shetlandsöarna, men dess utbred- 
ning sträcker sig icke till Frankrike. Dessutom förekommer 
den vester ut vid Färöarna och Island, och vid nordöstra 
kusten af N. Amerika ned till Cap Cod, men enligt CHr. Lör- 
KEN icke vid Grönland, ehuru FaBricius uppgifvil den såsom der 
förekommande. 
Den är 1i allmänhet en djupvattensfisk, och håller sig på 
50 till 100 famnars djup eller mera, ehuru Fager uppgifvit, 
att den under vintern vid Island närmar sig kusten på mindre 
djup. Den föredrager bergig botten. Dess temligen stora 
gap utvisar, att den är en glupsk roffisk, och man har i dess 
mage funnit lemningar af fiskar och kräftdjur. Hos flera exem- 
plar, som vi öppnat, hafva vi endast funnit större kräftdjur, i 
synnerhet Nephrops mnorvegicus. Ofta är magen tom och ut- 
skjuten i munnen, då fisken uppdragits från större djup. =En- 
ligt Krörers iakttagelser lär dess lek inträffa i slutet af April 
och i Maj. Dess kött är värderadt såsom läckert, och skall en- 
ligt EvrHraskn hafva någon likhet i smaken med hummerns, 
ehuru Kkröver säger, att det ej är så godt som torskens, till 
följd deraf att det är hårdare och torrare. MSaltadt och torkadt 
skall det vara bäst. Den fångas i allmänhet med krok på 
backa eller lina. 
3:dje Familjen AMMODYTIDAE, Bonararte. 1846. 
(Catalogo metodico dei Pesci europei, pag. 40. — 1846). 
Tobisfiskar. 
Kroppsformen mycket långsträckt och smärt samt trind- 
lagd, och kroppen merendels betäckt af små cycloidfjäll. Huf- 
vudet tillspetsadt, med stor mun, och käkarne och gombenen 
utan tänder. De nedre svalgbenen icke sammansmälta. Gäl- 
Lilljeborg, Fiskarne, II, 14 
