Blåtobisen. 221 
heten af Ystad, men i synnerhet å förra stället, har man sedan 
äldre tid idkat tobisfiske, för att använda desse fiskar såsom 
födoämne, och i ”Skandinaviens Fiskar” yttras den förmodan, 
att detta fiske gifvit upphofvet till staden Cimbrishamn. Fisket 
omnämnes redan af Linsk i hans ”Skånska Resa”. Enligt Fiskeri- 
Intendenten Robvornr LunpBere'!) bedrifves detta fiske ännu der- 
städes, och vid Baskemölla hade år 1880 blifvit fångade 1400 
kannor tobis. Den fångas här med särskildt dertill inrättade 
finmaskade tobisnotar, som hafva ett lakan till bröst, och fångsten 
företages från början af eftermiddagen till solens nedgång?). 
Enligt hvad som nämnes i Skand. Fauna har Pastor i Gladsax 
pastorat vid Cimbrishamn årligen erhållit i tionde 6 tunnor 
torkad tobis. Såsom stekt anses tobisen (denna och följande 
art) af många för en läckerhet. Ofta torkas den och förvaras 
till vinterföda. 
2. Ammodytes lancea, G. Cuvier. 
Blåtobisen. 
Plogbenets främre ände är afrundad och utan tänder. 
Kroppen är framtill tydligen hoptryckt och med höjden betyd- 
ligt större än tjockleken, samt öfver allt fjällbetäckt. Under- 
käkens längd är hos de äldre mindre än kroppens största höjd, 
och hos de yngre lika med eller t. o. m. något större än denna 
höjd. Öfverkäken är starkt framskjutbar. De tillbakalagda 
bröstfenorna räcka mer eller mindre långt bakom början af 
ryggfenan. Ingen svartaktig fläck på sidan af nosen. 
Rf. 53—62; af. 26—32; brf. 12—13; stjf. 8—9 + 15+ 
3—9. 
- Ammodytes Tobianus, LINNÉ: Fauna Svecica, ed. II:da, pag. 109. — 
1761. (Partim). 
S 3 O. FABRICIUS: Fauna Groenlandica, pag. 140. — 
z 1780. 
» (Equille) tobianus, LESAUVAGE; Bullet.des Sciences par la Société 
Philomatique 1824, pag. 141. — 1824. 
1) Meddelanden rörande Sveriges Fiskerier 1883, p. 84. 
2) Enligt G. O. SARS (Indberetning til Departementet for det Indre, 
V, 1870) fångas tobis stundom i Norge med ett stort fyrkantigt och tätt 
tygstycke, som man förer under stimmen och hastigt upplyfter. 
