Sjättobisen. 231 
är belägen framom dess midt. Den har 28 till 30 strålar. — 
— Bröstfenorna, hvilkas längd innehålles ungef. 2+/, ggr i huf- 
vudets d:o, och som tillbakalagda icke räcka fullt till ryggfenans 
början, äro lahcettformiga och hafva 13 strålar!). — Stjert- 
fenan är djupt inskuren, med trubbige eller nästan afrundade 
flikar, och har 15 fullständige strålar och å hvardera sidan 8 
till 9 stödjestrålar, och dess längd från den ytterste stödjestrålen 
utgör +/, af hufvudets d:o. — Fjäll förefinnas endast på bakre 
delen af kroppen, från och med främre delen af analfenan, och 
de äro ordnade i otydliga sneda rader. De äro hos det nämnda 
exemplaret mycket små och mindre än hos de föregående. De 
störstas diameter är knappt !/> mill. lång. Deras form är run- 
dad, och de äro blott försedda med radiära streck, som äro 
breda, och de koncentriska d:o äro endast antydda såsom tvär- 
gående linier på dessa, der de äro reguliera, nemligen på ”/z 
af fjällens yta. På den öfrige '; förete strecken en retikulär 
anordning. Således äro fjällen hos detta exemplar ganska olika 
dem af de föregående arterna. — BSidolinicn har framtill tem- 
ligen glesa porer och går väl så nära ryggkanten (med hvilken 
den är parallel) som hos föregående, och den upphör vid slutet 
af ryggfenan. — Färgen är på ryggen olivgrön, med en långs- 
gående rad svartaktige punkter å hvardera sidan ofvan sido- 
linien. Långs hvardera sidan, från ögat till stjertfenan, är ett 
bredt silfverhvitt, glänsande och hos den friske fisken enligt 
Risso i violet skiftande band. Buksidan är hvit, med svag 
silfverglans. På hjessan är ofta en blåaktig fläck. Iris är 
silfverhvit. 
Af denna art har, så vidt vi hafva oss bekant, enligt hvad 
redan ofvan blifvit antydt, blott ett enda exemplar anträffats 
inom vår Skandinaviska nord, och detta är det ofvan beskrifna, 
som af oss blifvit taget med bottenskrapa på skalsandsbotten, 
på omkr. 30 famnars djup vid fiskläget Grip i Norge, utanför 
Christiansund, d. 9:de Augusti 1858. Det är antagligt, att 
den på detta ställe är stationär och normalt förekommande, 
men den är sannolikt derstädes mindre talrik än blåtobisen, 
af hvilken vi vid samma tillfälle erhöllo flera yngre exemplar, 
då vi deremot af nu i fråga varande art blott erhöllo det enda. 
Den skal- eller snäcksand, i hvilken den togs, var grof, och 
1) FRANCIS DAY uppgifver 14. 
