Tandfirasfern. 2 
till något lägre än något längre tillbaka, eller ungef. vid mid- 
ten af ryggen, hvarest hos det af Conrerrt beskrifna exemplaret 
strålarnes längd är 7 mill. Bakåt sänker den sig så småningom, 
och är mycket låg på den bakre delen af stjerten och försvinner 
vid dennes spets. Dess strålar äro enligt Emery (anf. st.) 144, 
och sannolikt hos större exemplar någre flere. THomPsos har 
uppgifvit 180? — Analfenan börjar strax bakom anus och så- 
ledes längre tillbaka än ryggfenans början och föga bakom 
midten af den tillbakalagda bröstfenan, och den är af samme 
form som ryggfenan, ehuru något högre än den. Dess främre 
strålar äro ungef. 7 mill. och dess mellerste omkr. 10 mill. 
långe. Bakåt sänker den sig så småningom och försvinner vid 
stjertens spets. Dess strålar äro enligt Emery 165, och enligt 
THeomeson 180? — Bröstfenorna äro af en aflångt oval eller 
elliptisk form samt trubbigt tillspetsade och temligen små, så 
att deras längd är lika med !/, af den samma af hufvudet. 
Deras strålar äro enligt Emery 16 och enligt THomrson 16? — 
Bulkfenor och stjertfena saknas!). Sannolikt hafva ungarne en 
rudimentär stjertfena?) — Fjäll saknas äfvensom sidolinie, men 
från öfre delen af gälspringan går långs midten af kroppssidan 
en linie, som utmärker gränsen mellan öfre och undre muskel- 
knippena. — Färgen: I friskt tillstånd var det af Corzett be- 
skrifna exemplaret genomsigtigt, nästan vatlenklart och utan 
tydligt pigment. Hjernan, inelfvorna och hela ryggraden voro 
synliga. I sprit är det gulhvitt och opakt, och några pigmentan 
samlingar hafva blifvit tydliga. Iris är hvitaktig med messings- 
färgad anstrykning. Hela bukhålan är silfverfärgad. 
De yngre och outbildade af denna art hafva en mycket 
mera långsträckt kroppsform än de äldre, med särdeles litet 
hufvud och mycket smal och trådformig stjert. Hos ett par af 
Emery beskrifna yngre ex. innehölls hufvudets längd 29—34 
ggr i totallängden, och det ena af dessa ex. var 205 mill. långt. 
Somliga fullt utbildade exemplar hafva en totallängd, som är 
icke obetydligt mindre än de outbildades d:o, hvilket antyder en 
reduktion af kotornas och fenstrålarnes antal under tillväxten. 
Af tandfirasfern har inom vår Skandinaviska nord blott 
ett enda exemplar erhållits, hvilket i Mars 1881 fanns flytande 
1) THOMPSON uppgifver för stjertfenan 12? strålar. 
2) Hos ungar har EMERY räknat 160—175 kotor (då de äldre blott 
hafva 98 sådana) samt i ryggfenan omkr. 180 strålar. 
