Risso's Långstjert. 205 
Ryggens profil bakom nacken är något uppstigande till 1:sta 
ryggfenans början och strax framom denna litet konkav. Från 
nämnda början sänker den sig bakåt, så att l:sta ryggfenans 
bas är stupande i denna rigtning. Ryggen är framom 1:sta rygg- 
fenan takformigt afrundad och bakom den samma bredt afrun- 
dad, och mellan båda ryggfenorna finnes ingen fåra. Anus har 
sitt läge något litet bakom slutet af 1:sta ryggfenan, men långt 
framom "början af 2:dra d:o, och afståndet mellan den och nos- 
spetsen innehålles ungef. 3!/, ggr i totallängden. — Hufvudet 
är särdeles stort och tjockt, men dess höjd är större än dess 
tjocklek eller bredd. Dess längd innehålles väl 4!/; ggr i 
totallängden. Det är af en nästan pyramidformig och framtill, sedt 
uppifrån, trubbigt, och sedt från sidan, spetsigt tillspetsad form. 
Sedd uppifrån, företer mnosspetsen, som är tunn, formen af en 
aftrubbad, nästan rät vinkel, och sidokanterne strax bakom 
denne vinkel äro grundt urbugtade, och både desse och spetsen 
äro taggige. Sedd från sidan, är den spetsig, undertill urhål- 
kad!) och med öfre profilen temligen starkt uppstigande ända 
till pannan. För öfrigt är hufvudet utmärkt genom flere skarpe 
och sträfve ryggar. De mest framstående äro de, som gå, en 
å hvardera sidan, från nosspetsen å hufvudets sidor långs undre 
kanterne af infraorbitalbenen och sträcka sig nästan ända till 
förlockets bakåt rigtade vinkel eller hörn, och der äro förenade 
med en utstående rygg å förlocket. Desse äro starkt utstående 
och särdeles taggige, och bilda en skarp gräns mellan hufvudets 
sidor och den undre sidan af det samma. Strax under dem är 
denna senare sidan grundt konkav, men för öfrigt något kon- 
vex och nedskjutande under dem. Från nosspetsen går midt 
åt nosens öfre sida en lägre rygg, som upphör på främre delen 
af pannan. Från hvardera sidan af nosen, der dennes sidokant 
är konvex, utgår uppåt och bakåt, framom näsborrarne en af 
os nasale bildad låg rygg, som sträcker sig till supraorbital- 
kanten, och både denne kant och främre orbitalkanten äro skarpe 
och utstående. Från hvardera supraorbitalkantens midt utgår 
bakåt en rygg, och båda desse ryggar äro i början parallele, 
men divergera baktill, och mellan dem äro pannan och hjessan 
konkava. Vid gränsen mellan öfre och bakre orbitalkanterne å 
1) Det är troligtvis denne urhålkning som gifvit anledning till art- 
namnet coelorhynchus. 
