264 Slägtet Coryphanoides. 
nosens längd. Främre, öfre och bakre orbitalkanterne äro nå- 
got utstående. Lockets och underlockets bakre öfre hörn är 
spetsvinkligt, och underlockets bakre kant är mycket grundt 
urbugtad eller nästan rät. Underlocket är litet. Mellanlocket 
är stort och bredt, ehuru upptill afsmalnande. Förlocket har 
den bakre kanten något bugtig samt rigtad nedåt och bakåt. 
Dess nedre bakre hörn samt dess undre kant äro afrundade, 
men kanten har å det förra spår till krenulering. De båda 
gälhinnorna äro förenade under det smala gälnäset och hafva 
en temligen bred gemensam fri hudflik, och hvardera har 6 
strålar. Hufvudet är fjällbetäckt, med undantag af läpparne 
och hakan mellan underkäksgrenarne. Fjällen äro hårda och 
tätt taggiga, med små och korta taggar eller ”taggludd”, samt 
utan spår till köl. De äro i allmänhet rundadt ovala eller 
ovala och af vexlande storlek. De äro minst på nosen och 
främre delarne af hufvudet samt på underkäksgrenarne, och störst 
på kinderna bakom ögonhålorna samt på hjessan och nacken, 
men dock äfven der mindre än på kroppen bakom hufvudet. — 
Tänderna äro mycket små, spetsiga och krökta inåt eller bakåt. 
På -mellankäksbenen bilda de ett smalt kardlikt band af 3 till 
4 irreguliera rader, och de, som sitta i yttersta raden, äro nå- 
got större än de andra. På underkäken bilda de vid spetsen 
5:ne irreguliera rader, der bakom 2:ne d:o och sedan blott 1 
rad, och alla äro ungef. lika stora. Tungan är framtill icke 
fri, och den så väl som gommen saknar tänder. -— I1:sta rygg- 
fenan, som börjar öfver bröstfenornas fästen och på ett afstånd 
från nosspetsen, som innehålles omkr. 5"!/; ggr i totallängden, 
är hög och tillspetsad, och dess höjd utgör väl ?/; af största 
kroppshöjden samt är ungef. dubbelt eller stundom mera än 
dubbelt större än dess längd. Den har 11 strålar, då ej den 
främste mycket rudimentäre d:o räknas med, och af desse är 
den främste tjockast och har i främre kanten en köl, som nä- 
stan från basen är försedd med uppåt rigtade sågtänder, hvilka 
äro längst och skarpast emot strålens spets. Denne stråle är 
enkel och oledad; de andre äro ledade och grenige, med undan- 
tag af den siste, som icke är grenig. — 2:dra ryggfenan, som 
börjar på ett afstånd från den 1:sta d:o som är ungefär lika 
med dennas höjd, är i början mycket låg och ofullständig, med 
korte och genom ofullständig fenhinna knappt förenade strålar. 
Dessas antal i hela fenan är underkastadt betydlig vexling och 
