Berghvarfven. 300 
af en å ena sidan afrundad fyrkant. Deras frie ände är alltid 
mer eller mindre tvärt afhuggen och den instuckne d:o afrun- 
dad och bugtig. Den förre är beväpnad med glese och tjocke 
taggar, till antalet vexlande mellan 2 och 12, och den senare 
har glesa radiära fåror, utgående från en nära intill den frie 
kanten belägen kärna. För öfrigt hafva de tätt stående kon- 
centriska strimmor och äro mycket tunna, och äro derför att 
betrakta såsom transformerade cycloidfjäll, eller, om man så 
vill, etenoidfjäll. Blindsidans fjäll äro glesare och betäcka hvar- 
andra knappt spånlikt och äro något mindre, de största nära 
!/, mindre än de största å ögonsidan, samt af en rundad eller 
ock oval form, med den frie kanten afrundad och slät och utan 
spår till taggar. På ögonsidan betäcka fjällen hela kroppen 
och alla fenornas strålar nästan ända ut till desses spetsar. På 
blindsidan saknas de på alla fenorna, med undantag af stjert- 
fenan vid basen, äfvensom enligt hvad redan är anfördt på huf- 
vudet. — Sidolinien, som icke är synnerligen starkt framstå- 
ende, bildar öfver bröstfenan en temligen stark, dock icke half- 
cirkelformig, båge och går derefter rät långs ryggraden till 
sjertfenan. — Färgen på ögonsidan är något vexlande och i all- 
mänhet ljusare hos de yngre än hos de äldre. N. O. SCHAGER- 
sTRÖM!) anmärker, att den ”kanhända är den vackraste inom 
slägtet?); fjällens fina tandningar ge den ett sammetslikt ut- 
seende, och de blandade röde och svarte store fläckarne på den 
ljust brungule kroppen göra en ganska vacker kontrast”. Botten- 
färgen är hos de äldre mörkare gråbrunaktig och hos de yngre 
ljusare, gulbrunaktig, och alltid finnas en del större och mindre 
svartaktige fläckar, och åtminstone stundom mellan desse, då 
fisken är frisk, en del smärre rödaktige d:o. Bakom sidoliniens 
båge och vid spetsen af den tilltryckta bröstfenan är en stor 
rundad, svart eller svartaktig fläck. Öfver hufvudet går genom 
ögonen, åtminstone det nedra, ett svartaktigt tvärband, och 
derifrån går detta snedt bakåt öfver förlocket och mellanlocket. 
Fenorna ha samme färg som kroppens bottenfärg, ofta med 
svartaktige punkter på de uppstående fjällen, och ryggfenan 
1) Physiogr. Sällsk:s i Lund Tidskrift, 2:dra häft. 1838, pag. 312. 
2) Slägtet Pleuronectes här taget i den omfattning, som åt det blif- 
vit gifvet af ÅRTEDI och LINNÉ, och således omfattande alla flundreartade- 
fiskar. 
