Rödspättan. 200 
o 
skuggning å ena sidan. Blindsidan hvit. Hos mindre ex. är 
ögonsidans bottenfärg ofta ljusare, grågulaktig eller ock grå- 
aktigt olivbrun, med gulröde irreguliere fläckar. Tris med en 
smal messingsgul ring närmast pupillen. Blindsidans hvite färg 
är, i synnerhet hos de större, ej sällan variegerad af mer eller 
mindre utbredde mörke, brunaktige eller gråbrune fläckar. 
Bland variationer (de kunna knappt kallas varieteter) som 
denna föränderliga art företer, må nämnas: 
1:o den, som af FaBer (anf. st.) fått namnet Pleuronectes 
borealis, eller Hansingen, och som af honom blifvit ansedd så- 
som en egen art. Den är stor och blir enligt honom ända till 
3 fot lång, samt utmärker sig företrädesvis genom sin lång- 
sträckte kroppsform, då den största kroppshöjden innehålles un- 
gefär 3:ne ggr i totallängden. N. O. SCHAGERSTRÖM!), SOM Upp- 
gifver, att den i Juni 1837 förekom ymnig i Öresund samt 
eljest mest erhålles sent under hösten, säger, att han icke sett 
några små exemplar af denne form, och att det minsta var 
14!/,, tum dec.m. eller 423 mill. långt, och att dess vanliga 
Jamodi van 2 for2 ör bo bill fr 4/0 ts eller 670-201 
Den är tydligen en äldre och utvuxen samt något långsträckt 
form. 
2:0 Platessa pseudoflesus, GorrscHE (anf. st.), i Danmark 
enligt Kzröver kallad Slätskrubba. hvilken utmärker sig der- 
igenom, att ögonsidans fjäll, enligt hvad redan blifvit anfördt, 
äro i mer eller mindre grad taggbeväpnade 1 den frie bakre 
kanten. Den för denne form utmärkande karakteren visar flera 
gradationer och öfvergår så småningom i den typiske formen, 
Denne form förekommer företrädesvis i Öresund och södre 
Östersjön. 
3:o med venstra sidan ögonsida, eller förvriden rödspätta, 
Danskarnes Forkeerte Rödspätte, eller en hos dem så kallad 
Wrangflyndre. Denna variation förekommer enligt Skand. Fauna 
både vid Kullen och bland Bohusskären, men den lär enligt 
GorrtscHE och KrörerR vara mycket sällsynt. 
4:o med blindsidan färgad, och äfven der med en långs- 
gående rad knölar på bakre deleå af hufvudet?). Å ett i Upsala 
1) Physiogr. Sällsk:s i Lund Tidskr. 2:dra häft. 1838, p. 310—311. 
2) MöBIus & HEINCKE (anf. st.) anföra en sådan form, hos hvilken 
derjemte det öfra ögat under sin vandring stannat på pannan och hade 
ofvan sig en framskjutande hake eller spets af ryggfenan. Denna variation 
var således en så kallad Cyclopform. 
