JG2 Slägtet Pleuronectes. 
knölarne väl utbildade vid sidolinien å ögonsidan, med undan- 
tag af dess bakerste del, men på blindsidan voro de svagt ut- 
vecklade och förefunnos nästan endast vid dess främre del, d. 
v. s. vid den lille bågen. 
Af denna art kan man egentligen blott urskilja 2:ne va- 
riationer eller afarter, nemligen 1:0o den, som har venstra sidan 
till ögonsida, och 2:o den, som äfven har blindsidan färgad, 
emedan de olikheter, som den företer i hänseende till de tag- 
gige knölarnes eller taggige fjällens mer eller mindre utbred- 
ning öfver kroppssidorna, i synnerhet å ögonsidan, äro så öfver- 
gående i hvarandra, att de icke kunna begränsas, ehuru det 
stundom händer, att sådane knölar saknas, med undantag af 
den vid rygg- och analfenorna. Den venstervridne eller för- 
vridne formen, som af äldre författare ansågs för en egen art 
och erhöll namnet Pleuronectes passer, uppträder hos denna 
arten ovanligt ofta, och man kan nästan säga, att den stundom 
på somliga ställen, enligt hvad Marw (anf. st.) anför, omfattar 
omkr. 1/; af hela antalet individer. Med undantag af den 
nämnde karakteren, skiljer den sig icke i något från den van- 
lige formen. Vi hafva en gång tagit ett sådant exemplar, som 
var 345 mill. långt och som utvisar, att denne form blir lika 
stor som den vanlige. Den hade blindsidans bröstfena väl så 
lång som ögonsidans, och de taggige knölarne på hufvudet voro 
ovanligt få och glese. Dess färg var den vanlige och blind- 
sidan var. hvit utan fläckar. Den 2:dre formen, med färgad 
blindsida, sluter sig till sådana exemplar af den vanlige formen, 
som hafva mer eller mindre utbredde mörke fläckar på nämnda 
sida. Den har ofta det öfra ögat sittande på öfre kanten af 
hufvudet, samt ryggfenans främre ände framskjutande med en 
fri spetsig flik ofvan det samma!) 
Den i öfre Östersjön och Bottniska Viken förekommande 
skrubban är mindre och i allmänhet magrare än den 1 vester- 
hafvet, och vanligen af en något mörkare färg på ögonsidan. 
Dess längd öfverstiger knappt 300 mill. 
Vid Sveriges östra hafskuster är skrubban den vanligaste 
flundrearten och den är här utbredd långt upp i Bottniska 
1) Uti Skandin, Fauna omtalas 2:ne sådana exemplar, som äro fär- 
gade och skråfliga på båda sidor. — R. COLLETT omtalar en färgvarietet, 
som hade hela ögonsidan hvit, med undantag af stjerten, som hade nor- 
mal färg 
