Näbbgäddan. "443 
dorna af hufvudet och kroppen äro silfverhvita, glänsande, i 
synnerhet de förra, hvilka upptill hafva en i purpur skiftande 
glans hos den lefvande eller nyligen döde fisken. Rygg- och 
stjertfenorna äro olivgrönaktiga. Bröst-, buk- och analfenorna 
äro gulhvitaktiga. Iris är silfverhvit, med svag messingsglans. 
De små ungarne äro betydligt olike de äldre, samt förete 
i ett visst stadium af sin utveckling en betydlig likhet med 
arterna af det i sydligare, tropiska och subtropiska haf förekom- 
mande slägtet Hemirhamplus, och hafva på grund deraf åt- 
skilliga gånger blifvit beskrifne såsom nya arter af detta slägte, 
under namnen Hemirhamphus europeus, Yarkernr; H. obtusus, 
Covon:; H. balthicus, HorssckHucn eller H. Behmii, VAS DER Hozr- 
vEN. De, som i synnerhet bidragit till att visa rätta förhål- 
landet med desse ungar, äro först A. W. Marnm!) och senast 
CHr. LörKEN?), ehuru detta förhållande redan förut var förmo- 
dadt af Berns och Krörer?). Hos ungar af 13 mill:s längd fö- 
refinnes intet näbb enligt Marnms och våra egna iakttagelser ?), 
och öfverkäken är kort och afrundad framtill, men underkäken 
räcker något framom den. I ett ännu yngre stadium äro båda 
käkarne enligt LörKEns ungef. lika långe och båda trubbige. 
Vid 14 mill:s längd visar underkäken spår till näbb-bildning, 
men öfverkäken är ännu kort och afrundad. Vid 18!/; mill:s 
längd har enligt Marm underkäken blifvit betydligt förlängd, 
så att den delen af den samme, som räcker utom spetsen af 
öfverkäken, har längden ungef. lika med hufvudets höjd vid 
ögats framkant. Öfverkäken är ännu kort, men dock något 
längre än hos de föregående och, sedd ofvanifrån, tillspetsad. 
Vid 49 mill:s längd har enligt den samme underkäkens längd 
så tilltagit, att dess öfverkäken öfverskjutande ände är mera än 
3 ggr längre än hufvudet är högt, och öfverkäken är något 
längre och mera tillspetsad än hos föregående, ehuru ännu jem- 
förelsevis kort, så att afståndet mellan nosspetsen och ögat in- 
1) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1852, pag. 230, tab. III fig. 2. 
— 1853. — Göteb:s och Bohusl:s Fauna, pag. 554. — 1877. 
2) Spolia Atlantica: Vid. Selsk:s i Kjöbenh. Skrifter, 5 Rekke, na- 
turvid. o. mathem. Afd. Bd. XII, N:o 6, p. 567 & 568. Särsk. aftr. 1880. 
3) Danmarks Fiske, 3:dje Bd. pag. 213—277. — 1846. 
4) Desse ungar hafva embryonalfenan qvar under buken och mellan 
rygg-, anal- och stjertfenorna. MALM omnämner ett par fine spetsar vid 
främre änden af underkäken, hvilka vi icke kunnat iakttaga. 
= 
