464 ; Slägtet Exocoetus. 
norna äro icke förenade. RBygg- och analfenorna äro mer eller 
mindre korta och hvarandra motsatta. Bröstfenorna äro vex- 
lande i längd, men i allmänhet mycket långa och tjenande 
som flygtorgan, hvarmed desse fiskar för en liten stund kunna 
hålla sig uppe öfver vattnet med en luften skäramde eller luft- 
seglande rörelse, sedan de med stjertfenans och stjertens till- 
hjelp hoppat upp ur det samma. Bukfenorna äro af vexlande 
storlek och belägna mer eller mindre långt tillbaka, och äfven 
de äro stundom behjelpliga vid flygten.  Stjertfenan är stor 
och djupt inskuren och med nedre fliken längre än den öfre. 
Simblåsan är stor. 
De till detta slägte hörande fiskarne, som i allmänhet kallas 
Flygfiskar, på grund af deras flygförmåga, äro artrika, och 50 
till 60 särskilda arter hafva blifvit beskrifna, ehuru en stor del 
äro - ofullständigt kända och bestämda. De, liksom de af de 
båda föregående slägtena, undergå utan tvifvel under sin till- 
växt betydliga förändringar både uti kroppsform, fenbildning 
och färgteckning, och af brist på erfarenhet har man vid upp- 
ställningen af arterna icke kunnat taga tillbörlig hänsyn här- 
till. De förekomma i alla tropiska och subtropiska haf, och 
en del hafva en mycket vidsträckt geografisk utbredning och 
förekomma stundom långt in i de tempererade zonerna. Ett 
par arter hafva förirrat sig till England och en af dem har 
t. o. m. en gång erhållits vid Norge, och det är på grund deraf 
som detta märkliga slägte fått en plats inom vår Skandinavi- 
ska nords fauna, ehuru det 1 sjelfva verket icke hörer dit. 
Flygfiskarne hålla sig alltid i stim, och de äro stundom 
på somlige lokaler utomordentligt talrike. Vid Barbados äro 
enligt GönrHER!) många båtar sysselsatta med deras fångande, 
emedan de utgöra ett förträffligt födoämne. Hvad som emel- 
lertid i synnerhet ådragit desse fiskar naturforskares och andres 
uppmärksamhet och gjort dem märkvärdige, är deras flygt. 
Denne är för dem, med undantag af någre få andre fiskar, onek- 
ligen utmärkande, ehuru enligt hvad vi ofvan yttrat, makril- 
gäddans rörelser i vattenytan och hoppande öfver vattnet bilda 
en öfvergång dertill, och stundom t. o. m, dermed blifvit för- 
vexlade. Den som sist och bäst afhandlat detta ämne är Prof. 
1) Introduction to the Study of Fishes, p. 622. 
