476 Slägtet Esox. 
gäddfiskar hafva blifvit funna i den yngre tertiära sötvattens- 
kalken vid Oeningen samt i den diluviala mergeln i Schlesien. 
Lemningar af den nu lefvande vanliga gäddan äro ymniga i 
qvartära färskvattenslager, så att denna art utan tvifvel är 
af hög ålder. 
I. Slägtet Esox, Arten. 1738. 
(Genera Piscium, pag 14. — 1738). 
Nosen är bred, nedtryckt och framtill afrundad samt tem- 
ligen lång, men öfverkäken kan icke böjas uppåt, såsom hos 
näbbgäddan. Gapet är särdeles stort. De falske gälarne 
äro glanduläre och dolde. Bukfenorna äro belägna långt till- 
baka och väl utbildade. För öfrigt utmärkt genom familjens 
karakterer. 
Till detta slägte höra 5 till 6 arter från färska och stun- 
dom bräckta vatten i tempererade och till en del äfven kalla 
trakter inom norra hemisferen, och af dessa tillhör den ena 
både Gamla och Nya Werlden och de öfriga blott den senare. 
De äro mycket glupske roffiskar. 
1. Esox lucius, Lissé. 
Gäddan, 
Ögats längddiameter innehålles hos de utvuxne mellan 
3 och 4 ggr i nosens längd eller afståndet mellan öfverkäkens 
spets och ögat. Kroppssidorna i allmänhet med mer eller 
mindre aflånge messingsgule fläckar, som stundom bilda upp- 
till afbrutna tvärband. 
Rf. 19—23: af. 16—20; brf. 14—16; bf. 10—11; stjf. 
4+19—+24. 
"Esox Lucius, LINNÉ: Fauna Svecica, pag. 126. — 1761. 
ä ä PALLAS: Zoographia Rosso-Åsiatica, vol. III, pag. 336. — 
1831. 
W. v. WRriGHT, B. Fries & C. U. EKSTRÖM: Skandin:s Fiskar, 
2:dra häft., pag. 49, pl. 10. — 1837. 
” ? H. KRÖYER: Danmarks Fiske, 3:dje Bd. pag. 236. — 1846 
— 1853. 
