Gäddan. 493 
— I Finland förekommer den enligt MaALmGreEn!) allmänt öfver 
allt ända upp i Lappland, och enligt Parras”?) förekommer den 
i hela Ryssland och Sibirien, ända till floderna Indigirka, Cha- 
tanga och Amur, äfvensom i Kaspiska Hafvet. Inom Europa 
är den utbredd söder ut till England, der den är allmän både 
1 England, Skotland och Irland; till Frankrike, der den 
blott saknas i någre af dess sydligare delar, och till Italien, 
der den är allmän öfver större delen af Italiens fasta land, en- 
ligt Gicrioni. Enligt JorpDan & GirnBErRT är den talrik i de östre 
delarne af Förenta Staterna 1 N. Amerika söder ut till norra 
Ohio. Den har således en ofantligt vidsträckt geografisk utbred- 
ning inom norre hemisferen. c 
Gäddan håller sig under den varmare årstiden vanligen 
i närheten af stränderna och på sådana ställen, hvarest vat- 
tenväxter  förefinnas, ofta 1 ganska grundt vatten, ehuru de 
äldre och större vanligen söka något djupare ställen än de 
yngre. Under soligt väder står den vanligtvis under da- 
gen stilla, lurande på rof, hvarvid den, då något passande så- 
dant närmar sig, med pilens hastighet rusar på det och, då 
det är en fisk, vanligen först griper den tvärs öfver, och seder- 
mera alltid vänder den så, att hufvudet kommer före. Är det 
en kräfta, slukas den med stjerten före. Stundom får man dock 
äfven under dagen se gäddan i rörelse och sökande efter rof, 
ehuru detta i allmänhet mest sker under natten. Under den 
kalla årstiden söker den, åtminstone de äldre, vanligen djupare 
vatten. Under lugnt och vackert sommarväder hoppar den stun- 
dom högt upp öfver vattnet. Den håller sig aldrig i stim, utan 
träffas alltid enslig, med undantag af lektiden, då 2—5 indivi- 
der kunna träffas tillsamman, nemligen 1 hona och 1—4 hanar. 
Såsom redan blifvit yttradt, eger gäddan en betydlig styrka, 
och det har derför händt, att man fångat större gäddor, som 
på ryggen haft qvarsittande fötter m. m. af Fiskgjusen (Pan- 
dion halicetus), hvilken slagit sina klor i dem och sökt taga 
dem, men dervid blifvit neddragen i vattnet och dödad. Dess 
stora gälöppningar göra, att den icke ofvan vattnet är seglifvad, 
utan snart dör af brist på respiration. Den är den glupskaste 
af alla våre roffiskar, och då den har en mycket snabb diges- 
1) Kritisk Öfversigt af Finlands Fiskfauna, pag. 67. 
2) Zoogr. Rosso-Asiat. vol. III, pag. 336. 
