494 Slägtet Esox. 
tion, har man iakttagit, att den stundom vid rik tillgång på 
rof slukar dagligen lika mycket som dess egen vigt, och då den 
redan slukat så mycket, att den för momangen ej haft plats 
till mera i ventrikeln, har man fått se den hålla rofvet i mun- 
nen, utskjutande ur den så länge tills utrymmet medgifvit 
dess nedsväljande. Då den slukat ett så stort rof (vanligen en 
fisk), att dess nedsväljande fordrar något längre tid, hålles 
detta med den främre delen i munnen och svalget och med den 
bakre d:o utskjutande utom munnen, och efter hand som det 
upplöses och skrymper tillsamman glider det ned i den korte 
och vide matstrupen och ventrikeln. Uti ”Skandin:s Fiskar” 
berättas, efter meddelande af OC. Fr. Warn, som hade gäddor 
tillsamman med en lax i en dam med tillgång på rinnande 
vatten, huruledes en gädda på 7 å 8 skålpunds vigt angrep en 
lax af samme storlek, grep honom tvärs öfver kroppen och slut- 
ligen dödade honom och började sluka honom. För ett så stort 
rof fordrade emellertid denna operation lång tid, och 3:ne da- 
gar åtgingo innan gäddan hunnit sluka hela laxen. Ehuru 
dess digestion är mycket hastig, hade man dock dervid erfarit 
att detta rofs digererande hade fordrat en hel vecka, under 
hvilken tid gäddan hade visat sig så dåsig, att den kunnat vid- 
röras med en käpp, utan att den flyttat sig ur stället. Denna 
iakttagelse synes ådagalägga, att gäddan besitter jemförelsevis 
större styrka än laxen, men den bevisar dessutom den öfver- 
lägsna verkan af gäddans fruktansvärda tandbeväpning, hvilken 
vida öfvergår den samma hos laxen. Gäddan slukar alla slags 
fiskar, som den kan komma åt, äfven dem af sitt eget slägte 
eller sina egna afkomlingar, samt diverse andra djur, såsom vatten- 
sorkar, ankungar, grodor, kräftor, insekter och insektlarver m. 
m. Man har enligt Frances Dar t. o. m. någon gång iakttagit, 
att en gädda sökt sluka hufvudet af en svan, då denne, såsom 
ofta händer, nedsänkt det i vattnet, och dervid dödat svanen, 
men äfven sjelf omkommit. — Tiden för gäddans lek är na- 
turligtvis, liksom den för andre färskvattensfiskar, något bero- 
ende af temperaturen, och derför leker den tidigare 1 de syd- 
ligare belägna länderna, och något tidigare i södra Sverige än 
i det mellersta och norra, samt senare, då vintren är sträng och 
långvarig och våren börjar senare, än efter mild vinter och vid 
tidig vår. Dess lek inträffar hos oss i allmänhet i 3:ne peri- 
oder under Mars, April, Maj och t. o. m. Juni månader. De 
