Blanklaxen. 519 
stundom upphöra de på längre afstånd från denne, och stundom 
förefinnas betydliga tandluckor. Största antalet å detta ben 
hafva vi funnit hos den mycket store hanen. På hvardera un- 
derkäksgrenen förefinnas omkr. 12 till 18 ojemnt sittande tän- 
der, af hvilka en del äro smärre och några få äro nästan lika 
stora som de största å mellankäksbenen. På hvartdera gom- 
benet sitta omkr. 11 till 15 tänder, som äro af ungef. samme 
storlek som de på öfverkäksbenet. Tänderna på svalgbenen äro 
temligen små och af samme form som de öfriga, men af de 
öfre svalgbenen bär endast det bakersta tänder, och dessa bilda 
ett par irreguliera rader. På de nedre svalgbenen bilda de 
blott en böjd rad, ehuru stundom innanför den sitter en eller 
annan tand. Tungan är beväpnad med 2:ne långsgående rader 
af krökta tänder, liknande de andra och ungefär af samme stor- 
lek som de på mellankäksbenen. I allmänhet består hvarje rad 
af 3:ne tänder, hvilka äro fastvuxna vid o. linguale. — Gäl- 
räfständerna eller gälräfstaggarna, som för denna arten i all- 
mänhet äro karakteristiska, äro af medelmåttig längd och temligen 
smala och tillspetsade samt å den främre eller inre sidan finttag- 
giga. De, som sitta vid gälbågarnes ändar, äro vanligen myc- 
ket små. Deras antal å den 1:ste gälbågen är 17 till 22 i detta 
utvecklingsstadiet, ehuru vanligen 19 till 21, och utanför dem, 
emot gälbågens båda ändar, förefinnas inga sådana rudimentära 
gälräfständer, som hafva formen af låge, ruggige knölar, såsom 
de, hvilka förefinnas hos följande art. Af gälräfständerna sitta 
i allmänhet 11 till 13 på gälbågens nedra halfva, dock så, att 
den öfversta sitter i vinkeln mellan båda halfvorna eller afdel- 
ningarna. — Rygyfenan har sitt läge något framom midten af 
totallängden till spetsarne af de mellerste stjertfenstrålarne, och 
är af en snedt rhomboidisk form, med det främre öfre hörnet 
högt uppstigande öfver det bakre d:o, och dess öfre kant stupar 
således starkt bakåt och nedåt, till följd deraf att dess främre 
strålar äro mycket högre än de bakre. Dess höjd, d. v. s. läng- 
den af dess längste strålar, är enligt våra iakttagelser hos ha- 
nen ofta något större än dess längd (ehuru någon gång mindre), 
och hos honan ofta något mindre än den senare, men stundom 
lika med den eller ock något större, och ofta hos honan och de 
yngre större och hos hanen mindre än !/, af hufvudets längd, 
ehuru hos honan stundom ungef. lika med denna 1/,. Den har 
i allmänhet 13 till 15 strålar i detta stadium, och af dem äro 
