Blanklaxen. 523 
början bakom gälspringan helt obetydligt, och går derefter rät 
till stjertfenan och ut på denna så långt som den vid basen är 
 fjällbetäckt. — Färgen i den vanliga drägten: Ryggen och 
öfra sidan af hufvudet stundom mörkare och stundom ljusare 
grågrönaktiga, den senare vanligen ljusare än den förra. Efter 
döden mörknar ryggens färg och är då vanligen mörkt gråblå- 
aktig eller mörkt blågrönaktig. Denne färg ljusnar nedåt mot 
kroppssidorna och öfvergår der i en glänsande silfverhvit färg, 
som härleder sig från den ofvan omnämnda, fjällens frie ände 
betäckande silfverblanke ytterhuden, och som på öfre delarne 
af dessa sidor upptill har en blåaktig och derunder en rödviolett 
glans. Nidorna af hufvudet äro vanligen något dunklare, och 
silfvergrå, och stundom äro äfven kroppssidorna stötande i silf- 
vergrått. Buksidan är hvit, med föga eller ingen silfverglans. 
På ryggen och öfre delarne af kroppssidorna äro glese, svartak- 
tige, ofta X-formige fläckar, som på de senare i allmänhet en- 
dast; framtill förekomma i ringa antal under sidolinien. Dylike 
fläckar förefinnas äfven på hufvudet: på sidorna af pannan, hjes- 
san och nacken och på gällocken, vanligen 2—4 på locket och 
underlocket, och stundom temligen många sådane på dessa och ' 
på förlocket hos de honor, som hafva qvar en del af lekdrägten. 
Rygg- och stjertfenorna samt fettfenan äro i allmänhet af ryg- 
gens färg, och den först nämnda har ofta någre glese smärre 
svarte fläckar nära basen. Bröstfenorna äro vanligen ofvan vid 
yttre kanten och emot spetsen svartgråaktiga eller svartblå, och 
för öfrigt gråhvitaktiga eller emot spetsarne ljust grågröna, och 
buk- och analfenorna äro stundom svartgråaktiga, med ljusare 
bas och med ljust rödaktig ytterkant och gråhvit spets, och 
stundom äro de grårödaktiga eller ock grågulaktiga och emot 
spetsen svartgråaktiga. Iris är äfven af vexlande färg: stun- 
dom är den silfverhvit, med svag messingsgul glans och något 
mörkare skuggning, i synnerhet upptill; stundom är den glän- 
sande hvitgrönaktig, och stundom är den mer eller mindre starkt 
rödaktig eller ock guldgul, och detta senare tyckes vara förhål- 
landet hos dem, som hafva qvar något af lekdrägten. 
2.  Öringstadiet"), ungef. motsvarande Engelsmännens 
Grisle och Norrmännens Lezxing, och med en totallängd till 
1) I detta stadie är blanklaxen stundom svår att skilja från den ur 
hafvet uppgående öringen af grålaxen och i synnerhet från den af den s.k. 
