336 Slägtet Salmo. 
mellerste stjertfenstrålarne, hafva vi å den 1:ste högre gälbågen 
räknat 22 gälräfständer och å den venstre d:o 21 d:o, alla väl 
utbildade och ingen knölformig. De nedre svalgbenen öfver- 
ensstämde fullkomligt med blanklaxens d:o. Posttemporalbenen 
hos den samma företedde den enligt Nirsson för blanklaxen ty- 
piske formen, och dess större öfre gren var emot spetsen jemnt 
afsmalnande. Tungans tandbeväpning var hos denna hona sva- 
gare än vanligt, och den hade blott å hvardera sidan 2:ne små 
tänder. 
Missbildningar förekomma icke sällan bland de artificielt 
kläckte ungarne, och man träffar bland dem de, som hafva två 
och t. o. m. tre hufvud. Bland de i frihet lefvande blank- 
laxarne äro de mycket sällsynta. Marim (anf. st. p. 537) anför 
en. sådan, som hade främre delen af nosen böjd neråt och 
inböjd mot gommen, så att nosens längd ej var större än 
ögats diameter. Den till halfva sin längd fritt framskjutande 
underkäken var starkt uppåt böjd, till jemnhöjd med ögats 
öfre kant. 
Skelettet. Det fasta kraniet är, i synnerhet framtill till 
betydlig del broskartadt, eller har en betydlig del af primor- 
dialkraniet qvar. Det är af en något snedt pyramidformig 
form, med den bakre delen utgörande pyramidens bas, och med 
dess spets trubbig och urgröpt. Dess största höjd baktill utgör 
nära 5/, af dess största bredd, och denna senare innehålles ej 
fullt 2:ne ggr i dess längd från bakre kanten af basilarbenet 
till främre d:o af ethmoidbrosket. Basilarbenet är bredare än 
högt, och är undertill för det mesta täckt af parasphenoidbenet, 
och är upptill genom sidonackbenen skildt från nackhålet. Sido- 
nackbenen sammanstöta nedtill med hvarandra, och äro hvart- 
dera försedda med en stor och plattad ledknapp, för artikula- 
tionen med den 1:sta kotan, och desse ledknappar sträcka sig 
ungef. lika långt tillbaka som basilarbenet. Upptill, vid öfver- 
ste delen af nackhålet äro sidonackbenen åtskilda från hvarandra, 
och nackhålet är här omslutet af primordialkraniets brosk. Öfre 
nackbenet är långt skildt från nackhålet, och sträcker sig föga 
ned på kraniets bakre vägg, hvilken under det samma utgöres 
af brosk. För öfrigt har det det vanliga läget mellan ossa 
epotica, hjessbenen och pannbenen. Dess hoptryckta vertikala 
öfra utskott är temligen tjockt men litet, och utskjuter bakåt 
på långt när icke så långt som de bakåt utskjutande utskotten 
