244 Slägtet Salmo. 
taggar äro ungef. af samma längd. Med undantag af de 2:ne 
främsta bålkotorna, bära alla dessa kotor refben, som alla äro 
långa och smala, och af hvilka de bakersta äro fästade långt 
ut på parapophyserna. 32 af bålkotorna, räknade på samma 
sätt, och deribland äfven den 1:sta inbegripen, hafva hvardera 
ett par vid neurapophyserna rörligt fästade långa, smala och 
bakåt böjda ben, som till läge och utseende tyckas motsvara 
de å de 4—535 första kotorna hos gäddan förekommande orörliga 
ben eller utskott, som, enligt hvad ofvan blifvit anfördt, blif- 
vit ansedda såsom diapophyser. På de 4—3 bakersta af dessa 
kotor sitta de längre upp på neurapophyserna. — Posttemporal- 
benet är klykformigt, men dess nedre, till o. opisthoticum fä- 
stade gren är liten och tillspetsad, och dess öfre d:o, som är 
fästad å öfra sidan af o. epoticum, är stor och nedtryckt samt 
omkr. 3 ggr längre än den förre. Den är nästan bredt sabel- 
formig och har mer eller mindre trubbig spets. Der den utgår 
från benets nedre, brede och snedt och ojemnt afrundade ände 
eller kropp, är den bredare och aftager i bredd uppåt, samt 
har den främre kanten konkav och den bakre konvex, och stun- 
dom med spår till en mycket trubbig vinkel å midten. I detta 
senare fallet och stundom äfven eljest är den på ett stycke 
mellan denne vinkel och den nedre grenen jemnbred och med 
främre och bakre kanterne parallele, men vanligen är dess 
främre, tunnare kant ned emot den nedre grenen mera utstå- 
ende, och derigenom gifvande denne gren en nedåt allt jemnt 
bredare, eller uppåt allt jemnt afsmalnande form !). Supracla- 
vicularbenet är ungef. af samma längd som posttemporalbenet 
och af en aflångt elliptisk form, samt merendels rakt, då det 
deremot hos den följande arten är mer eller mindre tydligen 
böjdt. Nyckelbenet är stort och bredt, men tunnt samt nästan 
med form af en strumpläst, å yttre sidan konvext och å den 
inre konkavt. Det utskott å dess öfre ände, utanpå hvilket 
1) Uti Skandinavisk Fauna anföres af NILSSON denne senare form å 
detta ben, som der efter CUVIER kallas suprascapularben, såsom ett utmär- 
kande kännetecken, hvarigenom blanklaxen skulle skiljas från grålaxen, hos 
hvilken den i fråga varande grenen på ett stycke å midten i allmänhet är 
jemnbred. Ehuru man oftast finner denne form å benet hos blanklaxen, är 
den dock enligt våra iakttagelser$långt ifrån konstant, och vi hafva träffat 
honor af blanklaxen, der det venstra posttemporalbenets öfre gren haft den 
för grålaxen utmärkande formen, då”det högras.d:o haft den typiske formen. 
