Blanklaxen. 545 
öfra nyckelbenet är fästadt, är temligen långt och tillspetsadt. 
Detta ben liknar nästan fullkomligt det samma af följande art, 
med undantag deraf, att den vinkel, som det nämnda utskottet i 
förening med benets öfre del bildar med dess nedre del, här är tyd- 
ligen trubbig, då den hos den följande arten är nästan rät. 
Postelavicularbenet består af 3:ne delar, nemligen 2:ne tunna 
skifformiga och elliptiska basalstycken och ett långt och stilett- 
formigt ändstycke, som såsom vanligt ligger öfver den inre si- 
dan af bröstfenans bas. Skulderbladet är af vanlig storlek och 
mycket mindre än korpbenet, och scapularfenestran, som upp- 
tager en stor del af skulderbladet, är rundad och helt och hål- 
let omsluten af detta ben. Hos följande arten är denna fenestra 
oval. Korpbenet är stort och något böjdt och såsom vanligt 
upptill bredare, samt sträcker sig ned till den trubbige nedre > 
änden af nyckelbenet, vid hvilken dess nedre ände är fästad 
äfvensom vid samme ände af andra sidans korpben. Då nyckel- 
benen äfven här äro fästade vid hvarandra, äro således alla 
dessa fyra ben härstädes hopfästade. Mellan en utstående kant 
å inre sidan af den öfre utbredde delen af korpbenet och den 
främre tunne delen af nyckelbenet är fästadt ett ben, som lig- 
ger såsom en brygga öfver suturen mellan skulderbladet och 
korpbenet, och som vi icke hafva träffat hos något af de ofvan 
beskrifna skeletterna. Detta ben är ett o. procoracoideum eller 
epicoracoideum. Det är bredast vid sitt fäste vid korpbenet, 
men utsänder vid det samma å nyckelbenet en smal sidogren, 
som går tvärs öfver en del af detta senare ben. OO. brachialia 
äro 4, af hvilka de bakre eller inre äro temligen långa. Bäcken- 
benen äro nästan lancettformiga, med främre änden smal och 
trindlagd, och från den utgår bakåt långs yttre kanten en list- 
formig förtjockning. Den bakre änden är utbredd och tjockare 
vid fenans fäste. 
Blanklaxen förekommer i alla de haf, som omgifva vår 
Skandinaviska halfö, och uppstiger i de flesta i dessa haf ut- 
fallande strömmar af någon betydenhet och med rent vatten. 
Numera uppgår den icke, eller ock blott tillfälligtvis eller i 
ringa mängd i de större strömmar i Skåne, som utfalla i hafvet, 
såsom Helgeå, Kjeflingeå eller Löddeström och Rönneå, och i 
Blekinge uppstiger den endast i Mörrums å i någon mängd. 
För 50—60 år sedan fångades den i temligen stor mängd i 
nedre delen af Rönneå, men sedan der vid dess utlopp i Skel- 
Lilljeborg : Fiskarne. II. 35 
