352 Slägtet Salmo. 
öfverst på drifvande forsfallet,. ligger han ofvan på vattnet, och 
håller sig långa stunden med utspärrade fenor. Ofta finnas de 
ihjelslagne nedom stora forsfall”. Det händer äfven enligt Gis- 
LER, att de vid uppstigningen stöta emot berghällarne, så att 
käkarne äro afslagne jemnt efter ögonens framkant, men devta 
hindrar dem dock icke från att fortsätta med uppgåendet. Dessa 
utmärkta iakttagelser af Gister torde vara tillräckliga för att 
belysa blanklaxens uppstigande hos oss i elfvar och strömmar. 
Vi behöfva knappt tillägga, att blanklaxen icke kan öfverstiga 
vertikala forsar eller fall af någon betydenhet, och att den så- 
ledes t. ex. icke kan uppgå öfver Trollhättan; och strax nedom 
dylika samlar den sig stundom under uppstigningstiden i be- 
tydlig mängd. Uti Skand. Fauna anföres, att den i Götaelf 
vid Lilla Edet uppstigande blanklaxen derstädes efter den olika 
tiden för dess uppstigning erhållit olika namn, såsom Mörtlax 
i slutet af April och början af Maj, Hägglax i Maj, då häggen 
blommar, Börting eller Laxbörling efter den 20:de Maj och i 
synnerhet vid Midsommartiden, och slutligen benämnes den 
Rödrost eller Rödrock, som förefinnes under hösten, sedan den 
länge uppehållit sig i sött vatten och der förrättat sin lek, och 
har hufvud och kropp beströdda med röda fläckar och flämmor, 
och således är i lekdrägt. Under dessa benämningar samman- 
blandas emellertid till en del påtagligen både denna och föl- 
jande art, såsom äfven i nämnda fauna anmärkes. De blank- 
laxar, som äro inskränkte till större insjöar, såsom förhållandet 
är med dem i Venern och Ladogasjön, söka sin näring i dessa, 
hvilka för dem ersätta hafvet, och uppvandra ur dem i större 
i dem utfallande strömmar. Sålunda vandrar t. ex. Venerns 
blanklax upp i Klarelfven och Gullspångselfven. — I afseende 
på motivet för eller anledningen till dessa vandringar, hafva 
åsigterna varit något olika, ehuru de fleste författare, och bland 
dem S. Nirsson utan tvifvel med rätta anfört fortplantnings- 
driften såsom upphofvet -dertill, och att blanklaxen uppgår i 
floder och strömmar för att der fortplanta sig. Då redan Gis- 
LER och i allmänhet alla senare författare iakttagit, att den 
under sina vandringar i det färska vattnet intager föga eller 
ingen föda, utan lefver på sitt förut i hafvet förvärfvade hull, 
så följer deraf, att nämnda uppgång ej'afser födan, och att dess 
återgång till hafvet företages, för att der söka denna och hemta 
nya krafter. Sedan det derjemte i England enligt Francis 
