Blanklaxen. öd 
Dar!) efter flera företagna experiment blifvit utrönt, att blank- 
laxens ägg och yngel ända till och med stirrstadiet dö i salt 
och t. o. m. i bräckt vatten, och sedan det dessutom enligt 
samme författare?) vid Howietoun i Skotland lyckats att få ho- 
nor af blanklaxen att fortplanta sig i fångenskap, utan att 
någonsin hafva vandrat till hafvet, hvilket förut ansetts omöj- 
ligt, ehuru man haft ett slående exempel derpå i Venernslaxen; 
så synes det antagligt, att blanklaxen ursprungligen varit en 
uteslutande färsk vattensfisk, sannolikt, enligt hvad vi redan ofvan 
yttrat, i allt närmast öfverensstämmande med följande art, och 
att den, sedan den kommit i beröring med hafvet och lärt 
känna dettas större rikedom på födoämnen, börjat vandra dit 
för allt längre och längre tid, och med allt mer och mer ut- 
sträckta vandringar, samt genom denna allt mer och mer ut- 
sträckta vistelse i hafvet och åtnjutandet af en rikligare föda 
utvecklat sig till en egen och konstant och kraftigare form, 
som dock ännu stundom under vissa förhållanden är svår att 
skilja från den följande. Migrationsdriften har således hos 
blanklaxen sannolikt utvecklats på ungef. enahanda sätt som 
hos flyttfåglarne, och kan derför, såsom i Skand. Fauna blifvit 
gjordt, med fog jemföras med deras. Liksom hos flyttfåglarne 
denna drift, som genom arf (”inheritance”) så småningom ut- 
vecklat sig till en väsentlig och permanent egenskap hos dem, 
äfven uppenbarar sig hos sådane individer af migratoriska ar- 
ter, som icke lefva under sådana förhållanden, att de hafva be- 
hof af migration, så förefinnes vandringsdriften äfven hos så- 
dane individer af blanklaxen, som icke äro i besittning af den 
derför nödvändiga förutsättningen, eller fortplantningsförmågan, 
nemligen de för tillfället sterile eller icke könsmogne indivi- 
derne. Vi anse derför, att man icke i likhet med D. Barrurtu”) 
för desse behöfver söka efter ett annat motiv för vandringen än 
för de andre, ehuru utan tvifvel vandringsdriften hos dem är 
svagare utvecklad än hos de könsmogne, och deras vandringar 
i strömmarne äro kortare och mindre reguliera, och deras vi- 
stelse derstädes följaktligen är inskränkt till en kortare tid än 
1) The Fishes of Great. Britain & Ireland, vol. II, pag. 64, och 
Transact. of the Linnean Society of London, 2:d series, Zoology, vol. II, 
pag. 452. 
2) Å sist anförda ställe, pag. 458, pl. 54. 
3) Archiv för Naturgeschichte, 41:er Jahrg. 1:er Bd. pag. 146. 
