374 Slägtet Salmo. 
då den kan vara tvär, och hos äldre hanar i lekdrägt är den 
vanligen mer eller mindre konvex, då dess mellerste strålar stun- 
dom äro obetydligt kortare än dess längste d:o, och hos något 
yngre hanar i nämnda drägt samt hos sådane d:o, som äro i 
vanlig drägt, är den vanligen tvär, ehuru stundom grundt ur- 
ringad. Hos de sterila honorna är den stundom något starkare 
urringad. Dess strålar äro till antalet 19 fullständige och gre- 
nige och å hvardera sidan äro 7 till 8 icke grenige stödjestrålar. 
— Fjällen äro något mindre än de hos blanklaxen, men likna 
dessa i det närmaste, ehuru de i den främre delen af sidolinien 
äro (fastän irreguliert) mera rundade och knappt med spår till 
vinklar å sidorna, och de i den bakre delen af nämnda linie 
äro å sidokanterne föga urbugtade. Uti här i fråga varande 
stadie är enligt F. A. Smitt antalet af snedt gående fjällrader 
ä hvardera kroppssidan i medeltal 148, och i en långsgående 
rad af !/,, kroppslängd (totallängd) strax ofvan sidolinien och 
strax framom ryggfenan äro minst 17 och mest 24, och strax bakom 
analfenans början minst 16 och mest 21. TI en dylik rad å 
dessa ställen af !/, hufvudlängd hafva vi å förra stället räknat 
9 till 11 och å senare d:o 8 till 10. Uti en sned tvärrad, gå- 
ende nedåt och framåt från slutet af fettfenans bas till sido- 
linien, äro omkr. 14 till 16 fjäll. Hos ett exemplar af 813 
mill:s totallängd hafva vi funnit fjällen i den främre delen af 
sidolinien vara 6 mill. långa och breda, och något der bakom, 
men framom ryggfenan, 7 mill. långa och 6 d:o breda. Hos 
ett annat exemplar af 660 mill:s längd voro fjällen i den främre 
delen af sidolinien 5?/; mill. långa och breda, i den mellerste 
delen af den samma 6'!/, mill. långa och 5!/; d:o breda, och i 
den bakre delen af den 7 mill. långa och 4!/, d:o breda. — 
Sidolinien är af samma beskaffenhet som den hos blanklaxen. 
— Färgen i den vanliga drägten är underkastad åtskilliga 
vexlingar och är stundom mörkare och stundom ljusare, dels 
beroende af individuella vexlingar och dels af lokaia förhållan- 
den. De, som erhållas i hafvet eller som från detta vandrat 
upp i vattendrag, som utfalla deruti, äro på kroppssidorna i 
allmänhet af en ljusare, mera rent silfvergrå färg än de, som 
uteslutande vistats i färskt vatten, så vida detta icke utgjorts 
af större insjöar. Ryggen är vanligen mer eller mindre mörkt 
gråbrunaktig, stundom med och stundom utan grågrön anstryk- 
ning, och stundom nästan svartgrå, och hufvudet ofvan vanligen 
