Grålaxen. 579 
något ljusare samt grågrönaktigt: Hufvudets och kroppens sidor äro 
mer eller mindre mörkt och glänsande silfvergrå, stundom med 
någon grågul anstrykning och stundom med en vacker koppar- 
glans upptill. Stundom äro hufvudets sidor silfverhvita, med 
svag grågrönaktig skuggning nedtill. Buksidan är hvitaktig eller 
gråhvitaktig. Sidorna af hufvudet, ryggen och kroppssidorna 
hafva mer eller mindre tätt sittande (stundom temligen glese) 
svarte och vanligen till en del X-formige och stundom af en 
brun ring omgifne fläckar, som både på främre och bakre de- 
larne af kroppssidorna äro utbredde ett godt stycke nedom sido- 
linien, och äfven förefinnas öfver hela eller större delen af rygg- 
fenan samt stundom också å stjertfenan. På gällocken äro ofta 
12—15 dylike fläckar och deraf omkr. 5—38 på locket. Rygg- 
och stjertfenorna för öfrigt wungef. af ryggens färg, den förra 
dock något ljusare och den senare något mörkare. Bröstfenorna 
hvitaktigt grågröna, mörkare vid yttre kanterne och emot spet- 
sarne. Buk- och analfenorna gråhvitaktiga vid basen och mör- 
kare, gråaktiga emot spetsarne. Iris mer eller mindre blekt 
messingsgul, eller ock silfverhvit, med messingsgul glans, samt 
med mörkgrå eller grågrönaktig skuggning. Stundom är iris 
blekt grårödaktig, med grönaktig skuggning upptill. Hos så- 
dana exemplar, som ständigt vistas i mindre färska vatten, äro 
fjällen i allmänhet betäckta af pigmenterad ytterhud, som i 
mer eller mindre grad döljer deras silfvergrå färg och på kropps- 
sidorna gifver dem en i grågult stötande, ehuru glänsande färg- 
teckning. Stundom äro de särdeles mörka, svartgrönaktiga på 
ryggen och gråaktiga på sidorna. — De sterile eller för till- 
fället icke könsmogne hafva stundom blanklaxens glänsande silf- 
verhvite färg på kroppssidorna, med särdeles glese svarte fläc- 
kar och endast någre få af desse framtill under sidolinien, och 
likna då blanklaxen i färg så fullständigt, att de icke genom 
denne kunna skiljas från honom, och stundom hafva de nästan 
ännu starkare silfverglans än han, såsom förhållandet är med 
Vetterns s. k. silfverlax. Men 1 detta hänseende förekomma 
öfvergångsformer, och vi hafva sett exemplar (honor), som på 
kroppssidorna haft blanklaxens silfverhvite och glänsande färg, 
men haft de svartaktige fläckarne, ehuru jemförelsevis glese, 
dock talrikare än hos honom, med 5—06 d:o på locket och un- 
derlocket, och med en del af dem utbredde under sidolinien äfven 
på den bakre delen af kroppssidan. Hos sådana honor, hvilka 
