386 Slägtet Salmo. 
först nämnda tillhöra alla den migratoriska rasen, eller den, 
som i allmänhet liksom blanklaxen tidtals vistas i hafvet och 
från detta vandrar upp i strömmar, som utfalla i det, och de 
som blifvit hänförda till den 1:ste eller grålaxen, hafva i all- 
mänhet varit större och äldre hanar, å kroppssidorna med silf- 
vergrå färg och talrike mörke fläckar, samt med få tänder på 
plogbenet, och sådane, som icke varit i lekdrägt!). De, som 
blifvit hänförda till den 2:dra rasen eller oklan, synas företrä- 
desvis hafva varit honor i lax- och öringstadierna, i färgteck- 
ningen ungef. liknande dem af den föregående rasen ?). Den lång- 
sträckte kroppsform, som i beskrifningen framhålles, tillhör enligt 
vår erfarenhet i synnerhet den könsmogna honan, och företrä- 
desvis efter leken, innan den hunnit återvinna sin fetma. Vi 
hafva nemligen iakttagit, att de äldre könsmogne hanarne af 
både denna, föregående och efterföljande art vanligen hafva jem- 
förelsevis högre, men icke tjockare kropp än de könsmogna ho- 
norna, så vida icke dessas'buk är mycket utspänd af ägg. Den 
3:dje, under namn af Laxöring eller Tajmen anförda rasen, för 
hvilken så väl som för de andra raserna könen icke blifvit an- 
märkta eller könsskilnaderna angifna, är tydligen den för till- 
fället sterila och feta honan i lax- och öringstadierna, sådaf 
den mycket ofta erhålles i de i den Bottniska Viken utfallande 
elfvarna. Efter graden af sterilitet och troligtvis efter tiden, 
under hvilken denna varat, är färgen och äfven formen något 
vexlande, så att vi sett dylika honor med förkrympte könsdelar, 
hos hvilka färgen icke varit silfverblank, utan 1 det närmaste 
öfverensstämmande med den vanlige, och hos hvilka stjertfenan 
äfven varit så grundt urringad, att den vid någon utbredning 
visat sig tvär, och andra, hos hvilka färgen varit silfverblank 
och stjertfenan tydligen varit urringad, och alla hafva haft 
rödt kött, sådant det i Skandin. Fauna uppgifves. De exemplar, 
som af Engelske författare blifvit hänförde till den 4:de rasen, 
hafva i allmänhet varit äldre och större, som knappast kunnat 
åtskiljas från den 1:ste rasen genom någon annan karakter än 
den, att tandbyggnaden varit jemförelsevis något mera utbildad, 
1) Vi hafva ofvan yttrat vår åsigt, att LINNÉS Salmo eriox omfattar 
både denna och föregående art. 
2) Enligt det af oss undersökta typexemplaret i Lunds Universi- 
tets Zoologiska museum har äfven Venerns blanklax blifvit räknad till 
denne form. 
