Storrödingen. 605 
Nedre delarne af kroppssidorna och buksidan äro i den vanliga 
drägten hos större exemplar ofta ljust gulaktiga, och stundom 
silfverhvita. På sidorna af ryggen och på kroppssidornas öfre 
delar förefinnas temligen glese och olikstore gulhvite eller gul- 
röde fläckar. Rygg- och fettfenorna något när af ryggens färg, 
ehuru något ljusare, och den förra stundom med otydlige ljuse 
fläckar. Stjertfenan gråbrunaktig, med hvit eller gulhvit undre 
kant och stundom äfven spets. Analfenan i midten rödaktig 
eller gulrödaktig, och stundom gråbrunaktig och i främre kan- 
ten hvit eller gulhvit. Bröstfenorna äfvensom bukfenorna i 
yttre kauten hvita eller gulhvita, de förra å främre eller undra 
sidan blågråaktiga och stundom på bakre eller öfra sidan och 
inte brädden rödaktiga, och de senare i midten rödaktiga. Mun- 
nen inuti ljust färgad, eller gulhvitaktig. Yngre exemplar hafva 
färgen å ryggen och öfre delarne af kroppssidorna dunklare blå- 
gråaktiga eller grågrönaktiga och kroppssidorna nedtill och buk- 
sidan silfverhvita, samt äfven här de förra vanligen med ljuse, 
hvite eller gulhvite fläckar. Vi hafva stundom sett yngre men 
könsmogna exemplar, som saknat de ljuse fläckarne, Alla de 
nedra fenorna äro hvitaktiga eller gulhvitaktiga, stundom dock 
något mörkare 1 midten eller ock dragande i rödgult. Desse 
utgöra tydligen den så kallade blankrödingen. Uti Skandina- 
visk Fauna beskrifves färgen af ett 556 mill. långt och vid 
Jultiden i Vettern fångadt exemplar, som hade ”nosen gulaktig, 
kinder och gällock blekt messingsfärgade, underkäken och bröstet 
(frambuken) hvita, sidorna nedtill samt magen gulröda, stjert- 
fenan i brädden och mot spetsen röd, alla undre fenor röda, 
med främre kanten tjock och helt hvit”. Det synes oss antag- 
ligt, att detta exemplar, som förmodligen varit en hane, haft 
lekdrägten qvar, och äfven, att det kan betraktas såsom en typ 
för den så kallade livrérödingen. Detta antagande bestyrkes 
dessutom deraf, att HI. WioeGren 2!) uppgifver, att hanen i lek- 
drägten alltid är rödare under buken än honan, hvilket äfven 
öfverensstämmer med hvad vi iakttagit å den följande variete- 
ten. Doktor C. O. v. Porats benägna meddelande om det ofvan 
anförda stora exemplaret innehöll äfven, att det hade sidorna 
och buken ovanligt lifligt färgade, mest med rödt”, och förmod- 
ligen har äfven det varit en hane i lekdrägt. Doktor v. Porart 
1) Kongl. Landtbruks-Akademiens Tidskrift för år 1863, pag. 209. 
