Storrödingen. 607 
land. Enligt F. A. Smitt förekommer den hos oss äfven i Jemt- 
land och har der tagits dels i Storsjön och dels i Hemsjön, och 
enligt hvad vi redan ofvan antydt har han beskrifvit ett ovan- 
ligt stort exemplar, som blifvit taget vid Adventbay å Spets- 
bergen. Enligt A. J. MarmcrenN!) och O. M. Reuter?) förekom- 
mer den ärven i Finland, och särskildt i Ladogan. Enligt v. 
SieBoLD 3) förekommer den i åtskilliga så väl högre som lägre 
liggande sjöar å de Bayerska Alperna och i Schweitz. 
I afseende på dess lefnadssätt i Vettern uppgifver Wipe- 
GREN (anf..st.), att den under större delen af året håller sig på 
djupet, och under våren och försommaren sällan träffas på grun- 
dare vatten än 30 famnar, men efter midsommar stiger den 
emot aftonen upp på grundare ställen och ses då ofta glänsa i 
vattenbrynet. Den företager då vandringar in uti åtskilliga 
vikar med sandig botten. Dess (förmodligen de störres) föda 
under sommaren utgöres hufvudsakligen af siklöja och nors, och 
inne i vikarne förtärer den äfven vattensnäckor. Mot hösten 
söker den upp de längre ut i sjön belägna grunden äfvensom 
stundom 'stenref nära invid land. Dess förnämsta lekställen i 
Vettern äro enligt honom: Flisen, Jungfrugrunden, Ilgrundet, 
Erkerna, Sandögrunden och Tången, m. £. Leken förrättas på 
3—5 alnars djup, och börjas omkr. d. 10:de Oktober och slutas 
på några ställen ej förr än inemot d. 20:de November. Den 
röding, som leker invid land, är betydligt mindre än den, som 
håller sig ute i sjön (WioEGrRen). Det synes oss vara tydligt, 
att Wetterns röding, liksom dess simpa och dess Idothea ento- 
1) Kritisk Öfversigt af Finlands Fisk-fauna, pag. 56. 
2) Finlands Fiskar, 2:dra häft., pl. V. — Förutsatt, att denna af- 
bildning, som är tagen af ett exemplar från Ladogan, är korrekt, afviker 
åtminstone stundom den i denne sjö förekommande storrödingen i flera af- 
seenden märkbart från den, som förefinnes i Vettern, För det 1:sta ha 
bukfenorna sitt fäste icke bakom, utan tvärtom något framom midten af 
afståndet mellan nosspetsen och spetsarne af de mellerste stjertfenstrålarne; 
för det 2:dra innehålles hufvudets längd nära 5 ggr i nämnda afstånd eller 
totallängd, och hufvudet är således mindre än hos Vetterns storröding: och 
för det 3:dje är, såsom redan ofvan är antydt, dess färg mycket mörkare 
än hos denne senare. Den öfverensstämmer emellertid med den i stjertens 
ringa höjd framom stjertfenan och i munnens storlek samt öfverkäksbenets 
längd, hvarför vi anse, att den, oaktadt afvikelserna, är närmast att hän- 
föra till den, eller ock till var. Salmo stagnalis. 
3) Die Sässwasserfische von Mitteleuropa, pag. 284. 
