608 Slägtet Salmo. 
mon och Gammarus (Gammaracanthus) loricatus, är en qvar- 
varande, något modifierad glacialform, som mest närmar sig 
till varieteten Salmo stagnalis, FaABricius, F. A. Smirr!). Ur 
Vettern uppstiger Rödingen icke i de strömmar, som utfalla 
i denne sjö. Det är äfven anmärkningsvärdt, att den icke fö- 
rekommer i Venern. — Enligt hvad Doktor C. O. v. Porat 
täckts meddela oss och enligt hvad redan ofvan är anfördt åt- 
skilja fiskarena i trakten af Jönköping 2:ne slag af rödingar i 
Vettern, och kalla det ena slaget Djupröding och det andra 
d:o Grundröding, beroende derpå att den förre i allmänhet hål- 
ler sig på större djup än den senare. Den förre skall vara 
mindre och nästan ofläckad samt hafva silfverhvita kroppsidor, 
och motsvarar således tydligen den i Skandinavisk Fauna omta- 
lade blankrödingen, och den senare, som har rödaktiga kropps- 
sidor, motsvarar den derstädes anförde livrérödingen. Liksom 
det uppgifves i Skandinavisk Fauna uppgifver äfven v. Porar, 
att djuprödingen leker lika väl som grundrödingen och ungefär 
vid samma tid som den, nemligen enligt denna uppgift i slutet 
af Oktober och början af November under ett par veckors tid. 
Mellan dessa uppgifter och de af A. J. MALmGRren (anf. st.) lem- 
nade om rödingen i Ladogan råder en viss öfverensstänmelse, 
och liksom förhållandet är i Vettern skola de mindre och utan 
tvifvel yngre rödingarne i Ladogan hålla sig på större djup, 
ehuru det eljest med både desse och andre fiskar brukar vara 
ett motsatt förhållande. Marmcren förklarar detta dermed, att 
den äldre rödingen lefver företrädesvis af småfisk, som träffas i 
grundare vatten, och den yngre d:o lefver mest af kräftdjur 
(Gammarus loricatus & cancelloides), som i Ladogan före- 
komma på djupet. Dessa kräftdjur förekomma äfven i Vettern 
på djupet, och äro således äfven derstädes sannolikt orsaken till 
att de yngre och äldre rödingarne der förete en dylik anomali 
i sin förekomst. Rödingen är en glupsk roffisk, och de äldre 
åtnöja sig icke med jemförelsevis så små rof som dessa kräft- 
djur, utan sluka smärre fiskar, och i Vettern är det, enligt 
hvad vi erfarit af fiskare derstädes, i synnerhet siklöjan som 
utgör föremål för deras rofgirighet. Vid Hjo hafva vi erfarit, 
att storrödingen derstädes under sommaren företrädesvis fångas 
1) Denna åsigt är redan förut uttalad af A. W. MALM i Göteborgs 
och Bohusläns Fauna, p. 540. 
