Smårödingen. 613 
med väl 1/, öfverstiger detta senare, men dock någon gång är 
ungef. lika med det samma, och först nämnda afstånd innehål- 
les hos de något äldre hanarne vanligen omkr. 5 eller något 
öfver 5, ehuru stundom blott 41/, till 42/,, och hos honorna 
41/, till 5!/,, och hos de yngre t. o. m. omkr. 6!/; ggr i to- 
tallängden. Den öfverensstämmer 1 formen och strålarnes an- 
tal med den af föregående. — Bröstfenornas längd innehålles 
vanligen hos de könsmogne hanarne omkr. 5 till 6 ggr, hos den 
sterile hanen omkr. 7 ggr och hos den könsmogna honan omkr. 
6 till 6!/, ggr i den nämnda totallängden, samt utgör i lek- 
drägten vanligen hos hanen omkr. 5/; och hos honan omkr. 2/;, 
och eljest omkr. 2/, eller något mera af hufvudets längd. Stun- 
dom hafva de blott 13 strålar, men vanligen 14 d:o. — Buk- 
fenorna äro i allmänhet fästade något, ehuru stundom föga, 
framom midten af totallängden till spetsarne af de mellerste 
stjertfenstrålarne, och deras längd innehålles hos den könsmogne 
hanen omkr. 6 2/; till något öfver 7 ggr, hos den sterile hanen 
stundom öfver 9 ggr och hos den könsmogna honan omkr. 8 till 
3!/, ggr i den nämnda totallängden. För öfrigt öfverensstämma 
de med dem af föregående. — Stjertfenan är stundom djupare 
urringad och med spetsiga hörn, och stundom grundare så") 
och med bakre kanten bugtig och hörnen trubbspetsiga, och 
längden af dess längste strålar, som vanligen icke är fullt dub- 
belt större än den samma af dess mellerste d:o, innehålles om- 
kring 5!/, till 6 ggr i den nämnda totallängden, och utgör 
omkr. 3/, till 7/; af hufvudets längd och är stundom nästan 
lika stor som denna senare. Strålarnes antal är lika med det 
hos föregående. — Fjäll och sidolinie likna dem hos föregående. 
— Färgen är äfven hos denna varietet mycket vexlande, men 
är dock i allmänhet mörkare än den hos föregående. Ryggen 
och öfra sidan af hufvudet svartgrå, eller stundom mörkt blå- 
gråaktig, stundom med gråbrun anstrykning. Denne färg ljus- 
nar vanligen ned åt de öfre delarne af kroppssidorna och är 
der mer eller mindre ljust gråblå, dock stundom äfven der tem- 
ligen mörkt blågrå. Hufvudets sidor äro stundom mörkare och 
stundom ljusare blågrå, och stundom något stötande i grågult. 
1) Hos den store af SMITT afbildade hanen, som af honom förmodas 
hafva varit utgammal, företer stjertfenan samma grunda urringning, som 
hos de äldre af Salmo trutta. : 
