Norsen. 631 
AA 
Osmerus eperlanus, MöBIvs & HEINCEKE: Die Fische der Ostsee, pag. 128. 
— 1883. 
> - FRANCIS DAY: The Fishes of Great. Britain & Ireland, 
vol. II, pag. 121, pl. 121, fig. 1. — 1880—1884. 
2 : 0. G. NoORBÄCK: Handledning i Fiskevård och Fiskafvel, 
pag. 396. — 1884. ' 
3 $ G. SUNDMAN & OQO. M. REUTER: Finlands Fiskar, häft. 
Mirarket: 2; ply Vs 1885. 
å S F. A. SmiITT: Kritisk Förteckning öfver de i Riksmu- 
seum befintliga Salmonider; Kongl. Svenska Vetenskaps 
Akademiens Handlingar, Bd. 21. N:o 8 (särsk, aftr.), P- 
166. — 1886. 
Dess vanliga Svenska namn är Nors, ehuru detta företrädesvis till- 
delas de mindre och yngre, och de större och äldre kallas "ofta Slom och 
stundom Norskung, och de mindre Smånors eller Småslom. De medel- 
store skallas stundom Grånors och de smärre Hvitnors. I östra Skåne 
hafva vi hört den benämnas Nös. 
Beskr. Den är en mindre fisk, ehuru den i Venern stun- 
dom enligt Tesow!) ernår en längd af 400 mill. och enligt 
WiDEGREN ?) 375 mill. till stjertfenans spetsar. Vi hafva icke 
sällan sett i Mälaren fångade exemplar, som haft en sådan 
längd af omkr. 270 mill.3). — De äldre: Kroppsformen är ej 
så smärt som hos de yngre, och största kroppshöjden innehålles 
vanligen blott 6 till 7 ggr i totallängden till stjertfenans spet- 
sar, och störste tjockleken utgör omkr. !/, till nära ?/; af den 
förra. Hanarne äro något smärtare än honorna. Stjertens höjd 
strax framom stjertfenan innehålles omkr. 20 ggr i totalläng- 
den. Arfståndet mellan nosspetsen och anus utgör nära ?/; af 
totallängden, och det samma mellan den förre och ryggfenan 
utgör något mindre än !/, af den senare, och afståndet mellan 
framkanten af öfverkäksbenets ledknöl (nosknöl) och ryggfenan 
utgör ungef. !/,; eller föga mindre af det samma mellan samme 
framkant och spetsarne af de mellerste stjertfenstrålarne. ATf- 
ståndet mellan nosspetsen och bukfenornas fästen innehålles om- 
kring 21/5 ggr i totallängden, och dessa fenor äro således fä- 
stade obetydligt framom midten af denna senare. — Hufvudet 
är stort, och dess längd från underkäkens spets innehålles omkr. 
1) Öfvers. at Vermlands och Dals Ryggradsdjur, pag. 108. 
2) Kongl. Landtbruks-Akademiens Tidskrift för år 1863, pag. 211. 
3) De största af oss iakttagna exemplaren hafva varit honor, och vi 
anse det möjligt, att hanarne icke ernå samme storlek som de. 
